ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

21 серпня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/8248/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Суховарова А.В.,     
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року (суддя Калугіна Н.Є.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 18.02.2025 № 047050030683 про відмову в призначенні ОСОБА_2 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_2 до страхового стажу період строкової служби в Радянській армії - з 12.12.1988 по 10.12.1990;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_2 до спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років період роботи на посаді «помічник машиніста тепловозу» на ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат з 12.10.1992 по 01.06.2005; з врахуванням вимог ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - зарахувати до спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років, періоди: навчання в СПТУ № 22 м. Дніпродзержинська 01.09.1985 по 18.07.1988; роботи за Списком № 2 на посаді «помічник машиністу тепловозу» ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» з 19.07.1988 по 01.11.1988 та з 21.02.1991 по 01.10.1991, а також строкової служби з 12.12.1988 - 10.12.1990;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугу років - з 08.02.2025.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протиправне рішення пенсійного органу порушує право позивача на пенсійне забезпечення.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 18.02.2025  № 047050030683 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_2 до страхового стажу період строкової військової служби в радянській армії - з 12.12.1988 по 10.12.1990.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років період роботи на посаді «помічник машиніста тепловозу» на ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» з 12.10.1992 по 01.06.2005, з 19.07.1988 по 01.11.1988 та з 21.02.1991 по 01.10.1991; період навчання в СПТУ № 22 м. Дніпродзержинська 01.09.1985 по 18.07.1988, з врахуванням вимог ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; строкової військової служби з 12.12.1988 по 10.12.1990.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 11.02.2025.
У задоволенні іншої частини позовних вимог  відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржником зазначено, що пенсія за вислугу років призначається особі в разі наявності сукупності декількох умов: досягнення віку, наявність достатнього страхового та спеціального стажу підтвердженого документально. 11.02.2025 позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за вислугу років як працівнику локомотивної бригади та надав пакет документів. За принципом екстериторіальності вказану заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області. За результатами такого розгляду прийнято рішення про відмову в призначення пенсії від 18.02.2025 №047050030683. При розгляді поданих позивачем документів разом із заявою про призначення пенсії за вислугу років, Управлінням було з`ясовано, що спеціальний стаж роботи позивача відсутній (відсутня уточнююча довідка). Загальний страховий стаж становить 36 років 11 місяців 05 днів. До страхового стажу не зараховано період проходження військової служби з 12.12.1988 по 10.12.1990 згідно військового квитка НОМЕР_1 оскільки не вказаний рік дати призову на військову службу. Отже, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у своїй діяльності при прийнятті рішень керується виключно чинним законодавством України, в межах своєї компетенції, тому вимоги Позивача не підлягають задоволенню.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 11.02.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
За територіальним принципом заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, яким прийнято рішення № 047050030683 від 18.02.2025 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років згідно з п. «а» статті 55 Закону №1788-ХІІ.
В рішенні зазначено: «Гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до управління 11.02.2025 із заявою про призначення пенсії за вислугу років, як працівник локомотивної бригади, надавши наступні документи: паспорт, код, трудову книжку, військовий квиток, диплом, постанову про атестацію робочих місць, довідки про роботу та заробітну плату. Аналіз наданих документів показує, що відсутні документи підтверджуючі право на пенсію за вислугу років, а саме відсутня уточнююча довідка.
До страхового стажу не зараховано: період проходження військової служби згідно військового квитка НОМЕР_1 від 08.12.1988, оскільки в даті призову на військову службу не зазначено рік.
Аналіз наданих документів показує, що спеціальний стаж роботи для призначення пенсії вислугу років відсутній.
Загальний страховий стаж роботи становить 36 років 11 місяців 05 днів.
Управлінням прийнято рішення: відмовити гр. ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за вислугу років згідно пункту «а» статті 55 Закону України Про «Пенсійне забезпечення», у зв`язку з відсутністю спеціального стажу роботи та визначення права на пенсію.».
Не погоджуючись з вказаним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.          
Так, згідно зі ст. 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту б частини першої статті 13 цього Закону. 
Право дострокового виходу на пенсію мають чоловіки, після досягнення 55 років, за наявності на 11.10.2017 страхового стажу - 26 років 6 місяців, враховуючи не менш ніж 12 років 6 місяців за спеціальністю. Список цих професій і посад затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583.
Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - порядок) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Право на пільгове пенсійне забезпечення підтверджується відповідно до списку виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах на підставі записів у трудових книжках працівників та уточнюючих довідок. Довідки видаються підприємствами або їх правонаступниками на підставі первинних документів про характер дня на роботах, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів   України № 583 від 12.10.1992   затверджений Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років. Цим Списком передбачено, що право на призначення пенсії за вислугою років мають особи, які працювали на посаді складача поїздів, при цьому посада помічника складача поїздів відсутня в даному Списку.
У додатку до Класифікатора професій ДК003:2005 Національного класифікатора професій, передбаченого   наказом Держспоживстандарту України від 26.12.2005 №375,     який розроблений на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 04.05.1993 №326, вказано, що він призначений для застосування центральними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, Федерацією роботодавців України, всіма суб`єктами господарювання під час запису про роботу у трудові книжки працівників, а також зазначено, що останніми можуть утворюватися та застосовуватися похідні слова до професій, за умови збереження галузевої та функціональної належності, кваліфікаційних вимог, виключення дублювання, збереження коду професії.
Це означає, що назви професій можуть бути розширені за потреби користувача для   внутрішнього використання термінами та словами, які уточнюють місце роботи, виконувані роботи, сферу діяльності за умови фактичного дотримання лаконічності викладення та якщо інше не передбачено у самому Класифікаторі професій чи відповідних нормативно-правових актах.
Згідно із роз`ясненням Міністерства соціального забезпечення України від 18.11.1992 №25 Про деякі питання призначення пенсій на пільгових умовах та пенсій за вислугу років   відповідно до ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають зазначені в ній категорії працівників згідно з затвердженими Кабінетом Міністрів України переліками і списками. Якщо в ці переліки і списки включені професії та посади під загальною назвою, то правом на пенсію за вислугу років користуються працівники всіх найменувань по цих професіях та посадах, тобто старші, головні, провідні, а також помічники.   
Отже, професії, за якими в тому числі працював позивач, відносяться до професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, відтак   користуються правом на пенсію за вислугу років. Це означає, що   вказані періоди роботи за цими процесіями/посадами   мають бути включені до   стажу роботи позивача, який дає право на пенсію за вислугу   років, передбачену   ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Також, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992   №583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» до Списку професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, входять машиністи і помічники машиністів тепловозів; машиністи і помічники машиністів електровозів.
Записи трудової книжки, якими посвідчено спірні періоди, містять найменування професій за якими працював позивач, та які передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року у №583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення».   
Крім того, вказані періоди також підтверджуються копією архівної довідки №К-21/2-09/58 від 16.01.2025, виданою Архівним управлінням Кам`янської міської ради Дніпропетровської області.
Відтак, оскільки матеріалами справи ( трудова книжка серії НОМЕР_2 від 25.07.1988  , довідка від 16.01.2025) підтверджується те, що позивач з 12.10.1992 по 01.06.2005, з 19.07.1988 по 01.11.1988 та з 21.02.1991 по 01.10.1991 був зайнятий повний робочий день на роботах, які мають пільговий характер відповідно до ст. 55 Закону України від 05.11.1991 «Про пенсійне забезпечення» та постанови Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 № 583, що відповідачами не спростовано, ці періоди слід зарахувати йому для призначення пенсії.
Водночас, згідно з частиною третьою статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також:
а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;
б) творча діяльність осіб, передбачених пунктом «в» статті 3 цього Закону. При цьому творча діяльність членів Спілки письменників України, Спілки художників України, Спілки композиторів України, Спілки кінематографістів України, Спілки театральних діячів України, інших творчих працівників, які не є членами творчих спілок, але об`єднані відповідними професійними комітетами, до введення в дію цього Закону зараховується в стаж роботи незалежно від сплати страхових внесків. У цих випадках стаж творчої діяльності встановлюється секретаріатами правлінь творчих спілок республіки починаючи з дня опублікування або першого публічного виконання чи публічного показу твору даного автора;
в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби;
г) служба у воєнізованій охороні, в органах спеціального зв`язку і в гірничорятувальних частинах, незалежно від відомчої підпорядкованості та наявності спеціального або військового звання;
д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі;
е) тимчасова непрацездатність, що почалася у період роботи;
є) час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду;
ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку;
з) період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 за №2232-XII час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Отже, час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.12.2019 у справі №513/1195/16-а та постанові Верховного Суду від 01.03.2021 у справі №127/1762/17.
Відповідно до пункту 109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 за №590 та чинного на момент проходження позивачем строкової військової служби, крім роботи як робітника або службовця до загального стажу роботи зараховується також служба у складі Збройних Сил СРСР та перебування у партизанських загонах; служба у військах та органах ВЧК, ОГПУ, НКВС, НКДБ, МДБ, Комітету державної безпеки при Раді Міністрів СРСР, Міністерства охорони громадського порядку СРСР, міністерств охорони громадського порядку союзних республік, Міністерства внутрішніх справ СРСР, міністерств внутрішніх справ союзних республік; служба у органах міліції.
Так, записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , дата заповнення 25.07.1988 підтверджено, що станом на дату призову позивача на строкову військову службу у грудні 1988 року він працював на посаді «помічника машиніста локомотиву», робота на якій дає йому право на призначення пенсії за вислугою років. Запис №3 трудової книжки свідчить, що з 01.11.1988 його звільнено з роботи у зв`язку з призовом на службу в ряди армії.
Враховуючи викладене період проходження позивачем строкової військової служби підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.
Відповідно до статті 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» від 10.02.1998 за №103/98-ВР час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Згідно з пунктом 109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, чинного на момент проходження позивачем навчання, крім роботи як робітника або службовця до загального стажу роботи зараховується також навчання в училищах та школах системи державних трудових резервів та системи професійно-технічної освіти (у ремісничих, залізничних училищах, гірничопромислових школах та училищах, школах фабрично-заводського навчання, училищах механізації сільського господарства, технічних училищах, професійно-технічних училищ) та в інших училищах, школах та на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації, а також навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних навчальних закладах (технікумах, педагогічних та медичних училищах тощо), партійних школах, совпартшколах, школах профруху, на робітфаках; перебування в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі.
За матеріалами справи та відповідно до копії диплома серії НОМЕР_3 від 18.07.1988, в якому зазначено, що ОСОБА_1 з 01.09.1985 по 18.07.1988 навчався у середньому професійно-технічному училищі №22 м. Дніпродзержинська по спеціальності помічник машиніста тепловозу.
19.07.1988 позивач був прийнятий помічником машиніста локомотиву залізничного цеху №2 до Дніпровського металургійного комбінату ім. Ф.Е. Дзержинського.
Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у зарахуванні до стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах періодів навчання з 01.09.1985 по 18.07.1988 та періоду проходження військової служби з 12.12.1988 по 10.12.1990.
  Із урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 18.02.2025 № 047050030683 протиправно   відмовлено у задоволенні заяви позивача   в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо призначення та перерахунку пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.
Із урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача є   зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 11.02.2025.
Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням       вимог матеріального та процесуального права.
Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії   (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров