ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року 
м. Черкаси   

Справа № 700/1184/23		
Провадження № 22-ц/821/599/25		
Категорія: 307000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І.,
суддів: Гончар Н. І., Карпенко О. В.,
секретаря - Глущенко І. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Виконавчий комітет Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 13 лютого 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно.
В обґрунтування позовних вимог вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними спорудами та присадибної земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Після смерті матері позивач прийняв спадщину на частину спадкового майна та отримав Свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд площею 0,1452 га, кадастровий номер 7122855100:01:002:0078, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
У видачі Свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними спорудами, постановою державного нотаріуса Лисянської державної нотаріальної контори, позивачу було відмовлено, оскільки документи на житловий будинок не відповідають вимогам чинного законодавства України.
Просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 13.02.2024 у задоволенні позову відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів належності спадкодавцю житлового будинку.  Померла ОСОБА_2 отримала у власність земельну ділянку під спірним будинком на підставі недійсного рішення суду, тому не є її титульним власником. 
Суд першої інстанції вказав, що позивачем не надано жодних первинних документів на право власності на будинок, який фактично належить ОСОБА_3 . Дійсний власник спадкового майна як співвідповідач у справі не залучений.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначав, що він є спадкоємцем майна померлої за законом, який прийняв спадщину на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд площею 0,1542 га кадастровий номер 7122855100:01:002:0078, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, згідно з інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, 22.02.2005 за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Запис про скасування державної реєстрації прав на вказаний житловий будинок не вносився.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Постановою Черкаського апеляційного суду від 07.05.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 13.02.2023 скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову.
Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що заявником до апеляційної скарги було додано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.03.2024 № 369449789, з якої вбачається, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 на підставі рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 24.12.2004 в справі № 2-1162. Дата прийняття рішення про державну реєстрацію – 22.02.2005. 
Витяг з Реєстру речових прав на нерухоме майно, у даній справі, є основним доказом на підтвердження права власності спадкодавця на спірний житловий будинок, тому врахований судом для правильного вирішення спору. 
За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що матеріали справи містять докази на підтвердження належності житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності ОСОБА_2 . 
Записи про скасування державної реєстрації прав на вказаний житловий будинок до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вносилися, тому підстави для відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на спадкове майно відсутні. 
Колегія апеляційного суду врахувала той факт, що державним нотаріусом було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна, а саме на земельну ділянку, яка знаходиться за тією ж адресою, що й спірний житловий будинок. Земельна ділянка належала померлій на підставі Державного акта, який видано на підставі судового рішення від 24.12.2004 в справі № 2-1162. Тобто на підставі того ж рішення, яким визнано за  ОСОБА_2 право власності на спірний житловий будинок. Вказане не було перешкодою державному нотаріусу для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку.
Постановою Верховного Суду від 15.01.2025 касаційну скаргу Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області задоволено частково.
Постанову Черкаського апеляційного суду від 07.05.2024 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова мотивована тим, що власність спадкодавця на нерухоме майно не може бути підтверджена виключно інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, адже рішення суду, що стало підставою державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на будинковолодіння, розташоване на АДРЕСА_1 , не існує.
Суд апеляційної інстанції не врахував правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року в справі № 911/3594/17, у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 925/1121/17, від 17 квітня 2019 року в справі № 916/675/15, від 24 січня 2020 року в справі № 910/10987/18, від 06 жовтня 2021 року в справі № 910/13574/20, від 28 червня 2023 року в справі № 539/5295/21, на які посилається заявник у касаційній скарзі, про те, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а лише засвідченням державою вже набутого спадкодавцем права власності.
Верховний Суд вказав, що відповідно до технічного паспорта на житловий будинок на АДРЕСА_1 власником цього будинку була ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17.02.1983. Наступним власником вказана ОСОБА_2 (на підставі недійсного рішення суду).
Апеляційний суд не встановив, хто є дійсним власником будинку по   АДРЕСА_1 , не вирішив питання щодо необхідності залучення цієї особи до участі в справі та формування належного складу сторін; підстави правонаступництва у праві власності на будинок від ОСОБА_4 до ОСОБА_2 не дослідив та передчасно виснував про виникнення в ОСОБА_2 права власності на будинок за життя і спадкування цього права ОСОБА_1 після смерті матері.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом РАГС Лисянського районного управління юстиції Черкаської області 26.03.2003, ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 (а. с. 7).
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Лисянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 15.11.2022 (а. с. 6).
Після смерті ОСОБА_2 заведена спадкова справа № 42/2023, згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 75158480 від 15.12.2023 (а. с. 33).
Відповідно до копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.08.2023 № 2584 ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , яка складається із земельної ділянки площею 0,1452 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 7122855100:01:002:0078, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належала померлій на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 313618, виданого на підставі рішення Лисянського районного суду від 24.12.2004 в справі № 2-1162 (а. с. 11).
Постановою державного нотаріуса Лисянської державної нотаріальної контори від 04.08.2023 № 1164/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що залишився після смерті ОСОБА_2 , у звязку з тим, що подані спадкоємцем документи на житловий будинок не відповідають вимогам чинного законодавства України (а. с 8).
Матеріали справи містять копію виписки із рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 24.12.2004 в справі № 2-1162, відповідно до якої суд вирішив визнати за ОСОБА_2 право власності, зокрема, на: земельну ділянку розміром 0,1452 га, виділену ОСОБА_3 для обслуговування житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 відповідно до Державного акта серії ЧР № 028603, виданого Лисянською селищною радою Черкаської області 31.07.2003; будинковолодіння, розташоване в АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку, сарая, погріба, криниці і туалета, зареєстроване на ОСОБА_3 (а. с. 10).
Згідно з довідкою Лисянського районного суду Черкаської області від 07.11.2023 № 03-07/58/2023 щодо надання копії рішення суду від 24.12.2004 у справі № 2-1162/04 за позовом ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно повідомлено, що згідно з архівними даними та книгою вхідної кореспонденції Лисянського районного суду Черкаської області цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Лисянської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно до Лисянського районного суду Черкаської області не надходила, в архіві суду не значиться та рішення в цій справі не виносилося (а. с. 9).
Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок садибного типу по АДРЕСА_1 власниками даного будинку являлись: ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадкування за законом, виданого 17.02.1983; ОСОБА_2 на підставі рішення суду 2-1162 від 24.12.2004 (а. с. 16 – 18).

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Учасники справи про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.
Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано до суду жодних первинних документів на право власності на будинок, який фактично належить ОСОБА_3 , а не його померлій матері ОСОБА_2 . Судом зазначено, що дійсний власник до справи в якості співвідповідача теж не залучений.
Проте, колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Згідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Згідно з положеннями ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до ст. 67 ЗУ «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.
Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.
Як вбачається з матеріалів справи, спірною є спадщина, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 та складається з житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 є її син ОСОБА_1 .
04.08.2023 ОСОБА_1 звернувся до Лисянської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.
04.08.2023 постановою Лисянської державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Нотаріус вказав, що документи на житловий будинок, що подані спадкоємцем не відповідають вимогам чинного законодавства України.
Апеляційний суд на підставі доказів наданих ОСОБА_1 , у виконання вказівок Верховного Суду, що містяться в постанові від 15.01.2025 та в силу ст. 417 ЦПК України є обов`язковими для суду апеляційної інстанції, встановив наступне.
Відповідно до копії Свідоцтва про народження № НОМЕР_3 від 27.01.1972, ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_5 .
Згідно копії довідки Відділу реєстрації актів громадського стану Лисянського РУЮ Черкаської області від 04.12.2003 № 1082 30.01.1993 зареєстровано шлюб громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , актовий запис № 5. Після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище дружині – ОСОБА_7 .
На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17.02.1983 державним нотаріусом Слупіцьким Г. Я., ОСОБА_3 належав будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 188).
Зі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 лютого 1983 року, виданого державним нотаріусом Лисянської державної нотаріальної контори вбачається, що ОСОБА_3 успадкувала після ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцеві на підставі Свідоцтва про право власності виданого Лисянською селищною радою 12.09.1973 та зареєстрованого в Звенигородському відділі БТІ за реєстровим № 1124 (а.с. 188). 
Відповідно до копії Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 12.05.2004, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Лисянського РУЮ Черкаської області зроблено запис за № 35.
Верховний Суд, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції, у своїй постанові вказав, що апеляційний суд не встановив, хто є дійсним власником спірного будинку, не вирішив питання щодо необхідності залучення цієї особи до участі в справі та формування належного складу сторін, підстави правонаступництва у праві власності на будинок від ОСОБА_3 до ОСОБА_2 . 
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні також зазначив, що дійсний власник до справи в якості співвідповідача не залучений.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (постанова Великої Палати Верховного Суду від  17  квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд і у постановах від 10 листопада 2021  року у справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21), від 19 січня 2022 року у справі № 280/4/18 (провадження № 61-403св19).
З наведеного слідує, що належним відповідачем у даній справі вірно визначено орган місцевого самоврядування, а саме Виконавчий комітет Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області, враховуючи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , відповідно до свідоцтв про смерть, які містяться в матеріалах справи, померли.
Частина 3 ст. 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Проаналізувавши надані позивачем докази в сукупності, зокрема, копію будинкової книги, яка містить дані про «прописку» постановку та зняття з реєстрації місця проживання враховуючи відсутність даних про існування інших спадкоємців після померлої ОСОБА_3 та вчинення ними дій щодо прийняття спадщини, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 , яка була дочкою ОСОБА_3 , проживала разом з нею в спірному житловому будинку до дня її смерті, тобто на час відкриття спадщини.
За життя ОСОБА_2 вчиняла дії щодо оформлення спадкового майна, яке залишилось після спадкодавця ОСОБА_3 .
Неправомірність в діях ОСОБА_2 щодо виготовлення чи отримання судового рішення від 24.12.2004, яке містить, зокрема печатку суду у встановленому законом порядку, не встановлювалась.
Довідка Лисянського районного суду Черкаської області від 07.11.2023 № 03-07/58/2023 щодо надання копії рішення суду від 24.12.2004 у справі № 2-1162/04 за позовом ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно засвідчує той факт, що згідно з архівними даними та книгою вхідної кореспонденції Лисянського районного суду Черкаської області цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Лисянської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно до Лисянського районного суду Черкаської області не надходила, в архіві суду не значиться та рішення в цій справі не виносилось.
Нотаріус видав спадкоємцеві ОСОБА_2 – ОСОБА_1 . Свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,1452 га, кадастровий номер 7122855100:01:002:0078, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки спадкоємець надав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 313618, виданий ОСОБА_2 на підставі рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2004 року в справі № 2-1162 та зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю 16 березня 2005 року.
Вказана земельна ділянка призначена для обслуговування спірного житлового будинку, однак у видачі Свідоцтва про право на спадщину на цей житловий будинок нотаріус відмовив, мотивуючи відмову тим, що подані спадкоємцем документи на житловий будинок не відповідають вимогам чинного законодавства України, а саме рішення Лисянського районного суду  Черкаської області від 24 грудня 2004 року в справі № 2-1162 є підробленим.
Проте, колегія апеляційного суду, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, враховує те, що наявні у матеріалах справи докази підтверджують, що ОСОБА_3 , яка являлась власником спірного житлового будинку є матір`ю ОСОБА_2 , відповідно бабою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не заявляла про відмову від спадщини за законом, фактично проживали із спадкодавцем на момент відкриття спадщини. 
Згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Враховуючи, що підставою відмови позивачу у видачі Свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок було неіснуюче рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 24.12.2004 в справі № 2-1162 і вказані обставини призвели до неможливості оформити спадщину та зареєструвати за собою право власності на будинок іншим шляхом, окрім звернення позивача з даним позовом до суду, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 та, за встановлених внаслідок апеляційного перегляду обставин, визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на спірний житловий будинок.
Європейський суд з прав людини констатував, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 
ОСОБА_1 як при звернені до суду з позовом так і при подачі апеляційної скарги вимога щодо стягнення понесених ним судових витрат не заявлялась.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 13 лютого 2024 року – скасувати та ухвалити нове.
Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , на житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Текст постанови складено 30 липня 2025 року.

Головуючий    Л. І. Василенко

Судді:    Н. І. Гончар

                                                                О. В. Карпенко