ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року	Львів	Справа № 463/1726/25 пров. № А/857/18453/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судового засідання -           Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):
від позивача –                                         Гай О.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника адвоката Гая Олександра Олеговича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 24.04.2025р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Гая Олександра Олеговича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування постанов в справах про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період (суддя суду І інстанції: Ціпивко І.І., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 24.04.2025р., м.Львів; дата складання повного рішення суду І інстанції: 24.04.2025р.),-

В С Т А Н О В И В:

21.02.2025р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції – 24.02.2025р.) за допомогою системи «Електронний суд» представник адвокат Гай О.О., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив поновити строк на звернення до адміністративного суду як такий, що пропущено з поважних причин; скасувати постанови № 900/1 від 28.11.2024р. та № 901/2 від 28.11.2024р. по справі про адміністративне правопорушення, винесені начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 / полковником ОСОБА_2 , якими ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, провадження по справі закрити (а.с.1-14).

Згідно ухвали суду від 17.03.2025р. розгляд справи здійснений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.37 і на звороті).

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 24.04.2025р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.104-109).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив представник адвокат Гай О.О., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.113-120, 134-136).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідач не представив під час судового розгляду документів щодо затримання позивача на посту ДАІ в с.Анета Звягельського району Житомирської обл. у зв`язку із ненаданням військово-облікового документа; будь-яких доказів проведення відеозйомки працівниками поліції під час виконання службових обов`язків, доказів реєстрації складених протоколів в журналі обліку протоколів про адміністративні правопорушення, а також доказів складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Водночас, до справи не долучено пояснень чи рапорту працівника поліції, на вимогу якого позивач не пред`явив військово-облікові документи.
Зазначені в протоколах про адміністративне правопорушення особи не були свідками вчинення адміністративних правопорушень, оскільки такі перебували в приміщенні відповідача, а не на посту ДАІ в с.Анета Звягельського району Житомирської обл.
Окрім цього, наголошує на тому, що направлення № 3746 від 24.11.2024р. на проходження медичного огляду не містить дати та часу проведення такого огляду, а також на об`єктивній неможливості проведення медичного огляду саме 24.11.2024р.
Водночас, спірні постанови не були скеровані на адресу позивача.

Відповідачі Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_3 скерували до апеляційного суду відзиви на апеляційну скаргу, в яких останні вважають її безпідставною, необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошують на тому, що суд першої інстанції надав належну оцінку всім обставинам справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства, ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.149-156, 177-180).

Ухвалою апеляційного суду від 03.06.2025р. з ініціативи апеляційного суду витребовувано від відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 додаткові докази по справі (зокрема, матеріали справ про адміністративні правопорушення) (а.с.166-169); додаткові докази надані відповідачем і долучені на матеріалів справи (а.с.198-230).

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних мотивів. 

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_3 є військовозобов`язаним відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.61).
24.11.2024р. старшим офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 складено протоколи про вчинення ОСОБА_4 адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.210-1 КУпАП, відповідно до яких:
№ 524, згідно якого о 12 год. 30 хв. 24.11.2024р. під час проведення перевірки наявності військово-облікового документа та правильності військового обліку на посту ДАІ в с.Анета уповноваженим представником поліції встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_3 , який перебував поза межами свого помешкання, не мав при собі військово-облікового документу та не пред`явив його за вимогою працівника патрульної поліції, чим порушив вимоги ч.6 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» (а.с.56-59).
№ 525, відповідно до якого о 14 год. 30 хв. 24.11.2024р., будучи військовозобов`язаним, ОСОБА_3 , знаходячись в ІНФОРМАЦІЯ_6 , відмовився від отримання направлення № 3476 від 24.11.2024р. на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення придатності до військової служби під час мобілізації, чим порушив вимоги ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».
Від надання пояснень, підписання та отримання вказаних протоколів позивач відмовився, що стверджується комісійними Актами від 24.11.2024р. Також із змісту цих Актів убачається, що позивач був повідомлений про час місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Вказані протоколи зареєстровані в Журналі обліку протоколів про адміністративні правопорушення ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.234-236).

На підставі згаданих протоколів відповідач прийняв постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Так, відповідно до постанови № 901/2 від 28.11.2024р. о 12 год. 30 хв. 24.11.2024р. під час проведення перевірки наявності військово-облікового документа та правильності військового обліку на посту ДАІ в с.Анета уповноваженим представником поліції встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_3 , який перебував поза межами свого помешкання, не мав при собі військово-облікового документу та не пред`явив його за вимогою працівника патрульної поліції. 
На підставі наведеного, відповідач визнав позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, і наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. (а.с.175-176).
Згідно постанови № 900/1 від 28.11.2024р. о 14 год. 30 хв. 24.11.2024р., будучи військовозобов`язаним, ОСОБА_3 , знаходячись в ІНФОРМАЦІЯ_6 , відмовився від отримання направлення № 3476 від 24.11.2024р. на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення придатності до військової служби під час мобілізації, а також відмовився від проходження зазначеного медичного огляду.
На підставі наведеного, відповідач визнав позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, і наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. (а.с.173-174).

          Зазначені постанови були направлені на адресу проживання позивача, однак поштова кореспонденція була повернута відправнику за закінченням терміну зберігання (а.с.205, 222).

          Приймаючи рішення по справі та відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для прийняття оспорюваних рішень було порушення позивачем обов`язку мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника ТЦК та СП, відмова проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби.
При цьому, закон передбачає обов`язок не лише мати військово-обліковий документ як такий, а мати відповідний документ при собі та пред`являти його за вимогою уповноважених осіб. Позивач не пред`явив військово-обліковий документ на вимогу поліцейського та під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Проходження ВЛК є не правом, а обов`язком військовозобов`язаного, за порушення якого може наставати відповідальність.
Із наданих відповідачем копій матеріалів встановлено дотримання процедури притягнення позивача до відповідальності.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову правильними та обґрунтованими, з таких причин.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно із ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст.210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.1).
Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.2).
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.3).

Частинами першою - третьою ст.7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У постанові Верховного Суду від 04.09.2019р. у справі № 285/1535/15-а міститься правовий висновок про те, що адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Відповідно до Указу Президента України № 303/2014 від 17.03.2014р., затв. Законом України № 1126-VII від 17.03.2014р. «Про затвердження Указу Президента «Про часткову мобілізацію», оголошено про проведення часткової мобілізації.
Згідно з рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014р. «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження території цілісності України», уведеного в дію Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014р., у Донецькій та Луганській областях проводиться антитерористична операція.
Відповідно до Указу Президента України № 15/2015 від 14.01.2015р. «Про часткову мобілізацію» з метою підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань України па рівні, що гарантує адекватне реагування на загрози національній безпеці держави, оголошено та зобов`язано провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб.
Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не визначеного чіткого порядку припинення особливого періоду.
Тобто, з 18.03.2014р. і по теперішній час в Україні діє особливий період.

          Згідно з Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затв. наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024р.:
          п.4 розділу І «Загальні положення» - у разі вчинення однією особою двох або більше адміністративних правопорушень протокол складається щодо кожного правопорушення окремо.
п.7 розділу ІІ «Оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення» - складений протокол та матеріали про адміністративне правопорушення не пізніше наступного дня після складання протоколу реєструються в журналі обліку протоколів про адміністративні правопорушення (додаток 2) (далі - журнал обліку протоколів). Нумерація протоколів проводиться в межах кожного календарного року окремо.
Журнал має бути прошитий, пронумерований, підписаний посадовою особою та скріплений печаткою, внесений до номенклатури справ.
Ведення журналу здійснює посадова особа, призначена наказом керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

У справі, яка розглядається, суд першої інстанції встановив, що о 12 год. 30 хв. 24.11.2024р. під час проведення перевірки наявності військово-облікового документа та правильності військового обліку на посту ДАІ в с.Анета військовозобов`язаний ОСОБА_3 , який перебував поза межами свого помешкання, не мав при собі військово-облікового документу та не пред`явив його за вимогою працівника патрульної поліції.
Також о 14 год. 30 хв. 24.11.2024р., будучи військовозобов`язаним, ОСОБА_3 , знаходячись в ІНФОРМАЦІЯ_6 , відмовився від отримання направлення № 3476 від 24.11.2024р. на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення придатності до військової служби під час мобілізації.
З приводу кожного правопорушення відповідач склав протоколи №№ 524 і 525 від 24.11.2024р.
За результатами розгляду вказаних протоколів відповідач прийняв постанови № 900/1 від 28.11.2024р. та № 901/2 від 28.11.2024р., при цьому за кожне вчинене правопорушення до позивача застосовано стягнення у виді штрафу, що відповідає приписам ст.36 КУпАП.

Під час складання протоколів позивачу були роз`яснені його права та обов`язки, визначені ст.268 КУпАП, доведено зміст ст.63 Конституції України, в тому числі, що під час розгляду справи він має право на юридичну допомогу адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, що підтверджується підписом свідків.
Клопотань щодо бажання скористатися правовою допомогою ОСОБА_3 не подавав, про що свідчить відсутність зауважень в протоколах зі сторони позивача.
Позивачу повідомлено про час та місце розгляду справи, що підтверджується підписами свідків в протоколі та відповідними актами про відмову від підпису у протоколах, ознайомлення із протоколами та отримання їх копій, долученим до протоколів.

Із викладеного слідує, що відповідач не допустив порушення процедури притягнення позивача до відповідальності.

Відповідно до ч.3 ст.17 Закону України «Про оборону України» громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.
Згідно ч.6 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.
Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до пп.10-1 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затв. постановою КМ України № 1487 від 30.12.2022р. (надалі - Порядок № 1487), призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану, зокрема, мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон.
Пунктом 20 Порядку № 1487 встановлено, що військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів. Військово-обліковими документами є: 
для призовників - посвідчення про приписку до призовної дільниці;
для військовозобов`язаних - військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного; 
для резервістів - військовий квиток.

Доводи позивача про те, що він має військовий-обліковий документ, а тому не може бути притягнутим до відповідальності, є помилковими, оскільки норма ч.6 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» передбачає обов`язок громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років у період проведення мобілізації (крім цільової) мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського.
Тобто, вказана норма передбачає обов`язок не лише мати військово-обліковий документ як такий, а мати відповідний документ при собі та пред`являти його за вимогою уповноважених осіб.

Також 24.11.2024р. позивачу повідомлено про необхідність проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. Однак, позивач відмовився отримувати направлення на медичний огляд та проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби, причини відмови не пояснював, про що службовими особами складено акт щодо відмови позивача від отримання направлення № 3476 від 24.11.2024р. на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації та відмови проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби, в якому позивачу доведено вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації та строк завершення медичного огляду.
Направлення на медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби під час мобілізації № 3476 від 24.11.2024р. зареєстровано в Журналі реєстрації направлень на ВЛК, виданих військовозобов`язаним для проходження медичного огляду ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.66, 68-69, 72-74).

Відповідно до п.3.1 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затв. наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008р., медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, командирів військових частин, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України на підставі направлення, яке формується відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, ВЛК при ТЦК та СП за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які мають договір із НСЗУ на пакет медичних послуг, включений до програми державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік щодо медичного огляду осіб, який організовується ТЦК та СП, лікарями, які входять до складу ВЛК при ТЦК та СП. При цьому особам віком до 45 років видається направлення з метою визначення їх придатності до служби у Десантно-штурмових військах, підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у морській піхоті.

Пунктом 74 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затв. постановою КМ України № 560 від 16.05.2024р. (надалі - Порядок № 560), передбачено, що військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком. Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Таким чином, твердження апелянта про те, що у направленні на медичний огляд не зазначено дату та час його проведення, є необґрунтованим, оскільки форма направлення затверджена постановою КМ України № 560 від 16.05.2024р., і представлене направлення відповідає вимогам цієї встановленої форми.

Згідно з абз.8 п.11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затв. постановою КМ України № 154 від 23.02.2022р., районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки організовують з визначеною періодичністю (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) проведення медичних оглядів та психологічних обстежень військово-лікарськими комісіями військовозобов`язаних і резервістів. 
За змістом п.1 додатку № 2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затв. постановою КМ України № 1487 від 30.12.2022р., призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, зокрема: проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Проходження ВЛК є не правом, а обов`язком військовозобов`язаного, за порушення якого може наставати відповідальність.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів військовозобов`язаний ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є військовозобов`язаним, перебуває на військовому обліку, не має відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, не перебуває на спеціалізованому обліку (бронь), підлягає призову на військову службу лід час мобілізації (картотека вільних залишків).
На виконання законодавства з питань військового обов`язку, мобілізаційної підготовки та мобілізації, 24.11.2024р. позивачу ОСОБА_5 повідомлено про необхідність проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби та видано відповідне направлення.
Проте, будучи військовозобов`язаним, 24.11.2024р. в порушення встановленого законом обов`язку ОСОБА_3 відмовився від проходження медичного огляду та отримання направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем.

Стосовно позиції апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано відсутності медичних документів, які, на його переконання, мали стати підставою для перенесення ВЛК на інший день, слід зазначити наступне.

Згідно з абз.3 п.3.4 розділу 3 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затв. наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008р., лікарі, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, які надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації.

Необхідність надання військовозобов`язаним додаткових документів про стан його здоров`я має вирішуватись фахівцями ВЛК та не може бути підставою для відмови від проходження медичного огляду.
У разі незгоди з рішенням ВЛК воно може бути оскаржене у встановленому чинним законодавством порядку.
Позиція представника апелянта щодо необхідності подання додаткових медичних документів ґрунтується лише на припущеннях, що такі відомості про стан його здоров`я є відсутніми в ЕСОЗ.
Крім того, апелянтом не долучено до справи таких медичних документів, на підтвердження вказаної позиції.

Слід заначити, що в період між складанням протоколу до винесення постанови позивач був не позбавлений можливості виконати свій обов`язок щодо проходження ВЛК та долучити необхідні, на його думку, медичні документи. 
Разом з тим, відомості щодо проходження ВЛК апелянтом станом на день подання позовної заяви або апеляційної скарги також відсутні.

В частині решти доводів апелянта колегія суддів враховує, що із змісту заявленого позову слідує, що його предметом є оскарження прийнятих відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_3 постанов № 900/1 від 28.11.2024р. та № 901/2 від 28.11.2024р. по справі про адміністративне правопорушення, якими позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.210-1 КУпАП,
У разі порушення прав чи інтересів особи працівниками Національної поліції під час здійснення ними своїх повноважень, захист таких прав здійснюється в порядку адміністративного судочинства шляхом звернення до компетентного адміністративного суду з відповідним позовом. Якщо ж особа вважає, що щодо неї були вчинені протиправні дії, які містять ознаки кримінального правопорушення, вона має право звернутися із заявою до правоохоронних органів.
Водночас, оскарження вищевказаних дій не може слугувати достатньою підставою для скасування рішень відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 , який не є суб`єктом відповідальності за дії працівників Національної поліції.

За твердженнями відповідача, викладене у відзиві на апеляційну скаргу, особи, зазначені свідками у протоколі № 524 від 24.11.2024р., фактично перебували на посту ДАІ в с.Анета під час подій, що спростовує доводи позивача про їх нібито перебування виключно у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_9 . 
Згодом зазначені особи, які перебували на посту ДАІ в АДРЕСА_1 , дійсно прибули до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 , де безпосередньо й відбувалося складання протоколу про адміністративне правопорушення, що спростовує доводи апелянта щодо неможливості їх участі як свідків. 
Службова належність свідків до ТЦК та СП сама по собі не свідчить про їхню упередженість, а припущення про це не підкріплені будь-якими доказами.

Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені представником позивача в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача залишені без задоволення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.271, 272, 286, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника адвоката Гая Олександра Олеговича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 24.04.2025р. в адміністративній справі № 463/1726/25 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку. 

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	

Дата складання повного судового рішення: 30.06.2025р.