ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
15 серпня 2025 року
м. Київ
 
справа № 522/7662/23
провадження № 61-4755св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., 
Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Одеська міська рада,
особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 14 березня 2025 року у складі колегії суддів: 
Дришлюка А. І., Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
У квітні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2024 року позов задоволено.
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 29,3 кв. м та житловою площею 15,4 кв. м після смерті дядька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Постановою Одеського апеляційного суд увід 06 лютого 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволено частково.
 
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2024 року скасовано і ухвалено у справі нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.
 
Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення
 
08 лютого 2025 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до Одеського апеляційного суду заяву, у якій просив ухвалити додаткову постанову, якою стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, які складаються із: судового збору - 4 421,07 грн, сервісного збору - 79,58 грн та витрат на правничу допомогу - 19 580,00 грн.
 
Заяву мотивовано тим, що при ухвалені судом постанови від 06 лютого 
2025 року питання щодо судових витрат не вирішено. При звернені до апеляційного суду із апеляційною скаргою було сплачено судовий збір 
у розмірі 1 550,40 грн та 27,91 грн сервісного збору. На виконання ухвали апеляційного суду було додатково сплачено судовий збір у розмірі 
2 870,67 грн та 51,67 грн сервісного збору. Також вказує, що у прохальній частині апеляційної скарги була зроблена заява про те, що докази витрат на правничу допомогу будуть надані до судових дебатів або протягом п?яти днів після ухвалення судового рішення. Попередньо витрати заявниці складають фіксований гонорар у розмірі 19 580,00 грн. Після ухвалення судового рішення, 07 лютого 2025 року, ОСОБА_2 і адвокат склали та підписали акт виконаних робіт. На виконання умов договору про надання правової допомоги від 09 лютого 2024 року ОСОБА_2 сплатила адвокату гонорар в розмірі 7 580,00 грн та 12 000,00 грн, а всього 19 580,00 грн.
 
До заяви додано квитанцію від 08 лютого 2025 року № 2647822 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС, 
з якої відомо, що ОСОБА_1 копії заяви про ухвалення додаткового рішення доставлено 08 лютого 2025 року.
 
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення
 
Додатковою постановою Одеського апеляційного суд увід 14 березня 
2025 року заяву задоволено частково.
 
Стягнено із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 
4 421,07 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.
 
Дослідивши акт виконаних робіт, в якому зафіксований обсяг професійної правничої допомоги, врахувавши обставини цієї справи, категорію спору, предмет та ціну позову, значення справи для сторін, в тому числі в контексті обґрунтувань апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого розміру витрат на правничу допомогу 
в контексті обставин справи, процесуальної поведінки сторони, пропорційності до предмету спору. Керуючись критеріями реальності та розумності витрат на правничу допомогу, виходячи з обставин цієї конкретної справи, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви та стягнення з позивача на користь заявниці витрат на правничу допомогу 
в сумі 5 000,00 грн. Щодо судового збору, апеляційний суд керувався тим, що під час ухвалення постанови від 06 лютого 2025 року питання про судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, вирішено не було.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
12 квітня 2025 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 14 березня 2025 року, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що додаткова постанова ухвалена без виклику сторін, що є обов?язковою підставою для скасування судового рішення. Вказує, що розгляд справи в суді апеляційної інстанції відбувався 
з викликом сторін, а тому відповідно до статті 270 ЦПК України апеляційний суд повинен був викликати сторони у судове засідання для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.
 
Доводи інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Приморського районного суду м. Одеси.
 
04 червня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню зтаких підстав.
 
Мотиви, якими керується Верховний Суд
 
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону додаткова постанова суду апеляційної інстанцій не відповідає.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. 
 
У частині третій статті 270 ЦПК України (у редакції чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення) встановлено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
 
У частині четвертій статті 270 ЦПК України встановлено, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи 
в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
 
Тлумачення положень статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що 
й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги. 
 
Також додаткове судове рішення може бути процесуальним засобом реалізації прав учасника справи, якщо воно ухвалюється за заявою такого учасника, поданою з дотриманням відповідної процедури. Так, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).
 
Положення ЦПК України визначають обов'язок суду для вирішення питання про судові витрати призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше 20 днів, якщо справа не слухається в письмовому провадженні (частини друга, третя статті 246 ЦПК України). Отже, законодавець визначив обов`язок суду призначити заяву сторони про розподіл судових витрат в судове засідання, якщо справа розглядалася з призначенням її до розгляду по суті в судових засіданнях (не в письмовому провадженні), за наслідком проведення якого має бути прийнято відповідне процесуальне рішення (додаткова постанова, додаткова ухвала).
 
Однак у випадку задоволення заяви сторони про розподіл судових витрат, щодо яких сторона доказів не надала, поданої на підставі статті 246 ЦПК України, слід взяти до уваги, що судом під час розгляду справи по суті питання про розподіл судових витрат не розглядалося на засадах змагальності та рівності, оскільки докази на підтвердження розміру судових витрат сторонами не були подані до закінчення судових дебатів чи внаслідок залишення позову без розгляду в підготовчому судовому засіданні.
 
У процедурі розгляду такої заяви суду належить забезпечити сторонам у справі можливість бути повідомленими про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони. Ключовими в цьому аспекті є приписи частини другої статті 246 ЦПК України, які в імперативному порядку встановлюють, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання.
 
Отже, положення частини четвертої статті 270 ЦПК України про те, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання, не виключають обов`язку суду повідомити сторони про призначення судового засідання з розгляду заяви про розподіл судових витрат відповідно до частини другої статті 246 ЦПК України чи повідомити їх про прийняття заяви до розгляду (якщо провадження у справі є письмовим).
 
Подібний правовий висновок сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 (провадження № 12-43гс22), в якій на розгляд Великої Палати Верховного Суду було передано правове питання про порядок і процедуру ухвалення додаткового судового рішення. 
 
Враховуючи те, що постанова Одеського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року винесена за результатами розгляду справи у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи, тому відповідно до вимог ЦПК України додаткова постанова Одеського апеляційного суду від 14 березня 2025 року повинна ухвалюватися у такому самому порядку, що й первісне судове рішення. 
 
Згідно з довідкою Одеського апеляційного суду від 14 березня 2025 року заява про ухвалення додаткового рішення розглянута за відсутності осіб, які беруть участь у справі.
 
В матеріалах справи немає доказів про надсилання та отримання 
ОСОБА_2 або її представником судової повістки-повідомлення про виклик в судове засідання, призначене на 14 березня 2025 року.
 
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки-повідомлення, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також порушенням норм статей 128, 130 ЦПК України.
 
Ухвалюючи оскаржувану постанову, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на зазначені вимоги закону та розглянув справу за відсутності заявника, щодо якого немає доказів належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. 
 
Таким чином, суд апеляційної інстанції порушив право заявника знати про час і місце судових засідань, що є порушенням права на доступ до правосуддя та порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Віктор Назаренко проти України» від 03 жовтня 2017 року та у справі «Лазаренко та інші проти України» від 27 червня 2017 року).
 
Згідно з частиною четвертою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які зумовлюють обов`язкове скасування судового рішення.
 
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
 
Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про наявність обов?язкових підстав для скасування додаткової постанови Одеського апеляційного суду від 
14 березня 2025 року, інших аргументів касаційної скарги Верховний Суд не перевіряє.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.
 
Додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 14 березня 2025 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                             В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська