ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року	Львів	Справа № 460/6829/25 пров. № А/857/17930/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                                            Запотічного І.І.,
суддів:                                                                                Довгої О.І., Шинкар Т.І.,
при секретарі судового засідання:                                        Пославському Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства освіти і науки України на ухвалу про забезпечення позову Рівненського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року (головуючий суддя Зозуля Д.П., ухвалену у м. Рівне, повний текст складено 25.04.2025) у справі № 460/6829/25 за адміністративним позовом ТОВ „Західноукраїнський коледж „Полісся“ до Міністерства освіти і науки України про визнання протиправними та скасування наказів,- 
                                                          ВСТАНОВИВ:
ТОВ "Західноукраїнський коледж" "Полісся" звнернулось в суд з позовом до Міністерства освіти і науки України про визнання протиправними та скасування наказів №25-Л від 21.03.2025 " та №28-Л від 04.04.2025.
24.04.2025 ТОВ "Західноукраїнський коледж" "Полісся" подало до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу №28-Л від 04.04.2025. 
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року заяву ТОВ "Західноукраїнський коледж" "Полісся" про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Міністерства освіти і науки України №28-л від 04.04.2025 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №460/6829/25.
Не погодившись із даною ухвалою суду, його оскаржило Міністерство освіти і науки України подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених у ній підстав, покликаючись на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, ухваленою з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 25.04.2025 у справі № 460/6829/25 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ТОВ „Західноукраїнський коледж „Полісся“ про забезпечення позову.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зокрема, зазначає, що співмірність заходів забезпечення із можливими негативними наслідками судом не оцінено належно. Зазначає, що наказ Міносвіти видано у межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України. При цьому зазначає, що до уваги було взято наступне. З копії листа (копія додається) Державної служби якості освіти України від 21.02.2025 № 01/01-20/376 вбачається наступне. За результатами позапланової перевірки щодо дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю Західноукраїнський коледж „Полісся“ вимог законодавства у сфері фахової передвищої освіти складено Акт від 07.02.2025 за № 01-12/9-04 06/1. Зазначає, що у ході перевірки встановлено що заклад фахової передвищої освіти відсутній за його місцезнаходженням згідно з інформацією, наведеною в ЄДЕБО: вул. Героїв України, 2, місто Березне, Рівненської обл., Україна. За визначеною адресою знаходиться Державний професійно технічний навчальний заклад «Березнівське вище професійне училище». Директор коледжу повідомив, що заклад освіти здійснює освітню діяльність за адресою: вул. Андріївська, 64 а, місто Березне, Рівненської обл., Україна, про що є відповідний запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер інформаційної довідки 389116705, дата формування – 31.07.2024). Членами комісії здійснено виїзд за зазначеною директором адресою та встановлено, що на час перевірки приміщення для навчання не використовується (фото додаються в матеріалах перевірки). Відсутні спортивна зала, спортивний майданчик, їдальня, гуртожиток. Бібліотека та медичний пункт не облаштовані. Два кабінети інформатики та комп`ютерної техніки мають 6 комп`ютерних блоків та 14 моніторів, 1 телевізор, 1 сканер, 1 принтер. Оргтехніка застаріла, інформації щодо програмного забезпечення не надано. Укриття відсутнє. Також встановлено, що до ЄДЕБО внесено відомості лише 15 (68%) педагогічних працівників, двоє з яких працюють за суміщенням, за документальними джерелами у закладі освіти 22 викладачі. Незважаючи на те, що всі здобувачі були зараховані на денну форму навчання (наказ від 28.08.2024 № 01/ОД), заняття в режимі офлайн не проводяться. Всі здобувачі переведені на дистанційну форму навчання. Зазначає, що проаналізовано документи та матеріали, що надані за вимогою комісії керівництвом коледжу, а також вилучені під час проведення слідчих дій (обшуку) співробітниками управління ГУ Національної поліції в Рівненській області (містяться в кримінальному провадженні № 42024180000000049) та оприлюднені на офіційному вебсайті коледжу. Вважає, що сам факт прийняття суб`єктом владних повноважень (відповідачем) рішення чи вчинення дій (бездіяльності), які на думку позивача порушують його права та інтереси, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення чи дії (бездіяльність) є очевидно протиправними і що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання майбутнього рішення суду, адже факт порушення прав та інтересів особи (позивача) підлягає доведенню у встановленому законом порядку. 
Позивач у письмових поясненнях по справі не погоджується з доводами апелянта, ухвалу суду першої інстанції просить залишити без змін.
В судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив таку задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечив, просив таку відхилити.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, письмові пояснення, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Колегія суддів зазначає, що забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. 
Відповідно до  ст. 150 КАС України  суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Поряд з цим, підстави забезпечення позову, передбачені ч. 2  ст. 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.04.2021 у справі № 420/6907/20, від 13.05.2021 у справі № 420/2719/20, від 23.09.2021 у справі № 420/11076/20, від 01.06.2022 у справі № 580/5656/21 та від 21.03.2023 у справі № 460/9602/20.
З аналізу вказаних норм видно, що прийняття судового рішення про забезпечення позову є доцільним та можливим лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача (заявника) або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.
За умовами  ст. 151 КАС України  позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Також, адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24    листопада 2020 у справі №640/9636/20 та від 29 квітня 2021 у справі №    600/1136/20-а, від 08 квітня 2024 у справі № ЗД/380/5/23.
Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно.
Так, предметом спору у цій справі, зокрема, є оскарження наказу Міністерства освіти і науки України №28-Л від 04.04.2025 "Про результати позапланової перевірки ТОВ "Західноукраїнський коледж" "Полісся".
За змістом вказаного наказу вирішено припинити (повністю) дію ліцензії Товариства з обмеженою відповідальністю "Західноукраїнський коледж" "Полісся" на провадження освітньої діяльності на рівні фахової передвищої освіти в обсязі: зі спеціальності 081 Право галузі знань 08 Право з ліцензованим обсягом 50 осіб на рік (Наказ МОН від 10.07.2024 №472-л); зі спеціальності 017 Фізична культура і спорт галузі знань 01 Освіта/Педагогіка - 30 осіб на рік (Наказ МОН від 10.07.2024 №472-л); зі спеціальності 013 Початкова освіта галузі знань 01 Освіта/Педагогіка - 30 осіб на рік (Наказ МОН від 10.07.2024 №472-л).
Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що зміст заяви про забезпечення позову та матеріалів справи свідчать, що невжиття заходів забезпечення, до вирішення справи по суті, призведе до порушення конституційних прав здобувачів вищої освіти які навчаються у позивача, а також порушення прав викладачів такого закладу освіти, у яких зменшиться навантаження і відповідно розмір заробітної плати, оскільки фактична реалізація наказу відповідача призводить до зупинення освітнього процесу та неможливості продовження навчання.
Слід зазначити, що у постанові від 08.04.2024 у справі № ЗД/380/5/23 Верховний Суд дійшов висновку, що законодавець допускає можливість зупинення дії рішення органу ліцензування про анулювання ліцензії або зупинення дії ліцензії, зокрема як захід забезпечення позову до подання позовної заяви, за наявності підстав, передбачених ст.150 КАС України.
Відтак, за наведених обставин в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення адміністративного позову та наявність підстав для вжиття таких заходів забезпечення шляхом зупинення дії наказу відповідача №28-л від 04.04.2025 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 460/6829/25.
Також суд першої інстанції вірно вказав, що вжиття таких тимчасових заходів жодним чином не зумовлює фактичного вирішення спору, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,- 

                                                         ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства освіти і науки України залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року у справі № 460/6829/25 без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 23.07.2025