Справа № 466/890/25                        Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І. 
Провадження № 22-ц/811/1326/25                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 липня 2025 року м.Львів

Справа № 466/890/25
           Провадження №  22-ц/811/1326/25                        

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,
секретар Іванова О.О.
з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 

розглянув апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , яка підписана його представником - ОСОБА_1 , на ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова, постановлену у м. Львові 3 квітня 2025 року у складі судді Ковальчука О.І. у справі за позовом  ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , про стягнення коштів, -
     
встановив:

24 січня 2025 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу в розмірі 2 477 446,40 грн.

2 квітня 2025 року ОСОБА_4 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які обліковуються на рахунках ОСОБА_3 у всіх банківських установах або в інших кредитно-фінансових установах України, в межах ціни позову в розмірі 2 477 446,40 грн. Необхідність забезпечення позову обґрунтовує тим, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Львова від 3 квітня 2025 року задоволено заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі №466/890/25 за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів в розмірі 2 477 446,40 грн. З метою забезпечення позову накладено арешт на грошові кошти, які обліковуються на рахунках ОСОБА_3 у всіх банківських установах або в інших кредитно-фінансових установах України, в межах ціни позову в розмірі 2 477 446,40 грн.

Ухвалу суду через свого представника  ОСОБА_1 оскаржив ОСОБА_3 . Зазначає, що ухвала суду є незаконною та необгрунтованою. Просить скасувати ухвалу суду та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. Вказує, що наданий позивачем доказ його порушених прав і законних інтересів у вигляді розписки відповідача про отримання позики у розмірі 2 459 304 грн., не відповідає ознакам правочину та договору позики у відповідності із ст.ст. 203-208, 1046-1049 ЦК України. Судом першої інстанції не розглянуто клопотання відповідача про зупиненням провадження у справі з наданим до нього Наказом від 25 березня 2025 року №96 про призив на військову службу під час мобілізації на особливий період, яке отримане судом 3 квітня 2025 року. Вважає, що підставою для скасування ухвали суду про забезпечення позову є порушення судом першої інстанції імперативної норми процесуального закону щодо зупинення провадження, суд першої інстанції був зобов’язаний розглянути у першу чергу клопотання відповідача про зупинення провадження, а не заяву позивача про забезпечення позову. З 25 березня 2025 року відповідач перебуває на військовій службі, договір про надання правничої допомоги уклав 10 квітня 2025 року, з таких причин не міг прийняти участі у першому судовому зсіданні 3 квітня 2025 року, подати відзив на позовну заяву, надавати докази, висловлювати заперечення, тобто реалізувати свої права учасника справи, передбачені ст.43, 46, 178 ЦПК України. 

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. 

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У статті 150 ЦПК України визначені види забезпечення позову. Одним із таких, зокрема, є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно із ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що: між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це сукупність передбачених законом заходів процесуальних дій, вжитих судом, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. 

Забезпечення позову передбачає встановлення судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Інститут забезпечення позову в цивільному процесі сприяє дійсному і ефективному виконанню судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 25 травня 2016 року забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у виконанні такого рішення.

Згідно із постановою Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18, особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення, зважаючи на фактичні обставини справи, виходячи із пов`язаності заходів забезпечення позову з його предметом.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування ухвали суду про застосування заходів забезпечення позову відсутні.
Керуючись: ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , яка підписана його представником - ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 3 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 8 липня 2025 року.

Головуючий_-_____________________Т.І.Приколота

Судді:____________Ю.Р. Мікуш    ___________Р.В. Савуляк