ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/301/25 Справа № 189/1133/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Степанова О.С. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді: Халаджи О.В.
суддів: Агєєва О.В.,Космачевської Т.В., 
секретар Піменова М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє  ОСОБА_2 на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2024 року за позовом ОСОБА_1  до Секретаря Запорізької міської ради, Комунального підприємства «ЗАПОРІЖРИНОК», Запорізької міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди (суддя першої інстанції Степанова О.С.),
В С Т А Н О В И В:

30 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Покровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Секретаря Запорізької міської ради, Комунального підприємства «ЗАПОРІЖРИНОК», Запорізької міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, в якому просив 
Визнати незаконним та скасувати розпорядження в.о. Запорізького міського голови Секретаря Запорізької міської ради Куртєва А.В. «Про створення робочої групи для проведення перевірки фінансово-господарської діяльності комунального підприємства «Запоріжринок» №271р від 07.11.2022 року. 
Визнати незаконним та скасувати розпорядження в.о. Запорізького міського голови Секретаря Запорізької міської ради Куртєва А.В. «Про дострокове розірвання контракту та звільнення ОСОБА_3 » від 27.02.2023 № 411 к/тр.
Поновити ОСОБА_1 на посаді директора Комунального підприємства «ЗАПОРІЖРИНОК» 
Стягнути з Комунального підприємства «ЗАПОРІЖРИНОК» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.02.2023 року по день винесення рішення у даній справі. 
Стягнути з Запорізької міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Комунального підприємства «ЗАПОРІЖРИНОК» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць. 
Стягнути з відповідачів на користь позивача усі судові витрати по справі.
Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Секретаря Запорізької міської ради, Комунального підприємства «ЗАПОРІЖРИНОК», Запорізької міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 , та подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без належного з`ясування обставин справи.
Скарга мотивована тим, що представляти інтереси Відповідача 2 – Секретаря міської ради Куртєва А.В. який обраний з числа депутатів Запорізької міської ради може лише адвокат, повноваження якого підтверджені в установленому законом порядку. В Положенні про департамент правового забезпечення не передбачено представництво інтересів секретаря міської ради.
Суд не досліджував та не надав оцінку посиланням позивача на відсутність в його діях порушень умов контракту, що перелічені в оскаржуваному розпорядженні про звільнення.
Рішення суду ґрунтується виключно на акті перевірки від 09.01.2023. Посилання на будь-які первинні документи в рішенні суду відсутні.
Суд першої інстанції, внаслідок неповного дослідження матеріалів справи не звернув увагу, зокрема, на: 
Неналежне оформлення Акту перевірки, зокрема в частині Акту з підписами членів комісії відсутні дати проставлення підписів. 
Відсутність підписів членів комісії в протоколах від 09.11.2022, 14.11.2022, 18.11.2022, 01.12.2022, 05.12.2022, 08.12.2022, 12.12.2022, 19.12.2022 . Встановити чи були дійсно присутні члени комісії на засіданнях – не можливо. 
Направлення листа від 15.11.2022 «Про надання інформації та документів» на ім`я КП «Запоріжринок» - адреса : «абонементна скринька 3414». Водночас, позивачу не відомо місцезнаходження вказаної скриньки, внаслідок чого він не міг отримувати будь-яку кореспонденцію, яка на неї надходила.
Лист від 18.11.2022 «Про надання інформації та документів» нібито отриманий головним бухгалтером, про що позивачу було не відомо. Докази отримання такого листа позивачем – відсутні. 
Відсутність доказів направлення на адресу позивача листа від 12.12.2022 «Про надання інформації та документів». 
Лист начальника відділу з питань оренди та контролю договірних відносин з питань приватизації та оренди департаменту комунальної власності та приватизації ЗМР, в якому зазначено, що КП «Запоріжринок» надавалась інформація у вигляді довідок із зазначенням загальної заборгованості з орендної плати. Жодних зауважень щодо такої форми звітності на адресу підприємства не надходило.
ОСОБА_1 призвано на військову службу за мобілізацією, що унеможливлювало його подальшу участь в судових засіданнях у справі. При цьому лише позивачу детально відомі усі обставини справи, він бажав особисто брати участь в судових засіданнях та надавати пояснення, в тому числі під час судових дебатів.
Суд дійшов невірного висновку, що Департамент адміністративних послуг наділений повноваженнями на внесення пропозицій щодо звільнення керівників комунальних підприємств.
Секретарем Запорізької міської ради не відбирались пояснення у ОСОБА_1 перед винесенням оскаржуваного розпорядження. Позивач не ознайомлений зі змістом акту перевірки фінансово-господарської діяльності КП "Запоріжринок" від 09.01.2023, у нього не відбирались пояснення з приводу нібито виявлених комісією порушень.
Представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала.
Від Запорізької міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, просить оскаржуване рішення залишити без змін. Представник ради у судовому засіданні підтримав свої заперечення та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Інші учасники справи про час, дату, та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що Комунальне підприємство «ЗАПОРІЖРИНОК» діє на підставі Статуту, затвердженого розпорядженням міського голови від 22.09.2017 №324 р. КП «ЗАПОРІЖРИНОК» є самостійним суб`єктом господарювання, яке є правонаступником державного комунального підприємства «Запоріжринок» на підставі розпорядження Запорізького міського голови від 14.06.2001 року.
Власником (Засновником) Підприємства є територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради (пункт 1.4. Статуту).
Органом управління майном Підприємства є Департамент з надання адміністративних послуг та розвитку підприємництва Запорізької міської ради (пункт 1.5. Статуту).
Поточне (оперативне) керівництво Підприємством здійснює Директор, який призначається та звільняється з посади розпорядженням міського голови на умовах укладеного контракту відповідно до чинного законодавства України (пункт 4.6. Статуту).
20.04.2021 р. між міським головою Буряком В.В., що діяв від імені та в інтересах територіальної громади міста, та ОСОБА_1 було укладено контракт про призначення на посаду директора КП «ЗАПОРІЖРИНОК» на строк дії цього контракту (далі за текстом – контракт).
Згідно пп. 2 п. 1 розділу ІІ Контракту міський голова звільняє керівника з посади у випадку закінчення терміну дії контракту, достроково – в порядку і на підставах, передбачених чинним законодавством України та цим контрактом, за наявності виявлених порушень законодавства України на умовах цього контракту, а також за ініціативою керівника.
Для проведення перевірки фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «ЗАПОРІЖРИНОК» була створена робоча група розпорядженням міського голови від 07.11.2022 №271 р «Про створення робочої групи для проведення перевірки фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «ЗАПОРІЖРИНОК» (зі змінами), що мало організаційний характер та було винесено відповідачем у зв`язку зі чисельними зверненнями фізичних осіб-підприємців комунальних ринків Комунального підприємства «ЗАПОРІЖРИНОК», керуючись п.п. 19, 20 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
На підставі подання Департаменту адміністративних послуг від 17.01.2023 №01/01-12/065, враховуючи результати перевірки фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «ЗАПОРІЖРИНОК», шо оформлені актом перевірки фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «ЗАПОРІЖРИНОК» за період з 01.01.2021 по 01.11.2022 від 09.01.2023, здійсненої робочою групою, створеною розпорядженням міського голови від 07.11.2022 №271 р «Про створення робочої групи для проведення перевірки фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «ЗАПОРІЖРИНОК» (зі змінами), керуючись Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», Кодексом законів про працю України (далі за текстом КЗпП України), секретарем Запорізької міської ради ОСОБА_4 було видано розпорядження міського голови від 27.02.2023 №411 к/тр «Про дострокове розірвання контракту та звільнення ОСОБА_3 ».
Так, позивач, ОСОБА_5 , посилається на те, що робоча група, створена розпорядженням №271 р від 07.11.2022 є тимчасовою контрольною комісією, оскільки відповідає критеріям визначеним в ст. 48 Закону України №280/97-ВР, а секретар міської ради не наділений повноваженнями на створення тимчасових контрольних комісій
Робоча група для проведення перевірки фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «ЗАПОРІЖРИНОК» була створена розпорядженням міського голови від 07.11.2022 №271 р «Про створення робочої групи для проведення перевірки фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «ЗАПОРІЖРИНОК» (зі змінами), що мало організаційний характер та було винесено відповідачем у зв`язку зі чисельними зверненнями фізичних осіб-підприємців комунальних ринків Комунального підприємства «ЗАПОРІЖРИНОК», керуючись п.п. 19, 20 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності спірних розпоряджень.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції 
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Згідно зі статтею 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Відповідно до статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
У статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Статтею 17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування. Органи місцевого самоврядування при здійсненні повноважень у сфері контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення можуть проводити перевірки, які не належать до заходів державного нагляду (контролю), на підприємствах, в установах та організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідної територіальної громади.
Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.
Відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України «Про культуру».
Згідно з пунктами 19, 20 частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова здійснює інші повноваження місцевого самоврядування, визначені цим та іншими законами, якщо вони не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесені радою до відання її виконавчих органів. Видає розпорядження у межах своїх повноважень.
Відповідно до частини восьмої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.
Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення (пункт 3 частини першої статті 40 КЗпП).
Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк, на визначений строк, встановлений за погодженням сторін та таким, що укладається на час виконання певної роботи.
У пункті 8 частини першої статті 36 КЗпП України встановлено, що підставами припинення трудового договору є: підстави, передбачені трудовим договором з нефіксованим робочим часом, контрактом.
Пунктом 3 ст. 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.
Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 КЗпП України).
Вимушений прогул – це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію.
Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком № 100.
З матеріалів справи вбачається, що роботодавець, розпорядженням визначив підстави для розірвання контракту за систематичне невиконання директором КП «ЗАПОРІЖРИНОК» ОСОБА_1 без поважних причин умов та обов?язків, визначених контрактом з керівником підприємства, що належить до комунальної власності територіальної громади міста від 20.04.2021 (далі - Контракт), а саме: пл. 20 п. 4 Розділу ІІ Контракту - порушення строків подання фінансової звітності підприємства до департаменту фінансової та бюджетної політики міської ради та органу управління майном (рішення виконавчого комітету міської ради від 21.08.2020 N?339 та від 23.11.2021 N? 443 «Про затвердження Порядку складання фінансового плану комунальним підприємством та контролю за його виконанням»); пп. 20 п. 4 Розділу І Контракту - неподання до департаменту фінансової та бюджетної політики міської ради протоколу засідання балансової комісії та звіт (за формою) (розпорядження міського голови від 21.02.2017, N? 58 р «Про проведення балансових комісій на підприємствах, що належать до комунальної власності територіальної громади міста, та затвердження Регламенту роботи балансових комісій»); пп. 14, 20 п. 4 Розділу ії Контракту - порушення строку подання проєкту фінансового плану на 2023 рік із пояснювальною запискою (рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради «Про затвердження Порядку складання фінансового плану комунальним підприємством та контролю за його виконанням» від 23.11.2021 Л? 443); пп. 14 п. 4, розділу ІІ Контракту - неподання до органу управління майном та департаменту фінансової та бюджетної політики міської ради для погодження Положення про оплату праці; пп. 20 п.4 Розділу I1 Контракту – не надання економічного обґрунтування підвищення тарифів на послуги підприємства на 60% (п. 1.5 Інструкції з підготовки бюджетних запитів, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 06.06.2012 Л? 687); пл. 20 л. 4 Розділу НІ Контракту - недотримання строку оприлюднення звіту про укладений договір: відсутність обґрунтування та документальне підтвердження наявності умов застосування переговорної процедури; ненадання для перевірки договорів, укладених у сфері публічних закупівель (ст.10, п. 3 ч.2 ст. 40 Закону України «Про публічні закупівлі»); пп. 21 п. 4 Розділу І Контракту - не інформування орган управління майном та департамент правового забезпечення міської ради про участь підприємства у судових процесах; пл. 20 п. 4 Розділу ІІ Контракту - невиконання керівником підприємства розпорядчих актів міського голови (розпорядженням міського голови від 07.11.2022 Л6271р «Про створення робочої групи для проведення перевірки фінансово-господарської діяльності комунального підприємства «Запоріжринок» (зі змінами); пп. 8 п. 4 Розділу I1 Контракту - ненадання до департаменту комунальної власності та приватизації міської ради щокварталу до 15 числа, наступного за кварталом місяця переліку орендарів, окремо зазначивши тих, які мають заборгованість з орендної плати за користування комунальним майном, з зазначенням суми заборгованості, з також інформації про вжиті заходи,направленні на її стягнення та дотримання порядку укладання договорів оренди; звільнити ОСОБА_6 директора КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЗАПОРІЖРИНОК» на підставі пункту 8 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, достроково розірвавши з ким вищезазначений контракт з підстав, передбачених підпунктом 1 пункту 3 розділу V зазначеного контракту, у перший робочий день, наступний за днем закінчення його тимчасової непрацездатності, зазначений у документі про тимчасову непрацездатність. 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).
У постанові Верховний Суд у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 серпня 2018 року у справі № 463/3091/15 (провадження № 61-32076св18) зазначено, що з врахуванням особливостей контрактної форми трудового договору наявність чи відсутність вини не є визначальним для припинення дії контракту. Визначальним у такому випадку є самий факт порушення, а встановлена вина керівника лише додатково підтверджує законність оскаржуваного наказу, тому суди попередніх інстанції дійшли правомірного висновку про відсутність правових підстав вважати оспорювані накази незаконними.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 235/774/18 (провадження № 61-47942св18) вказано, що згідно з пунктами 16, 17 постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» контракт з керівником підприємства може бути розірваний на підставах, установлених чинним законодавством, а також передбачених у контракті. При цьому розірвання контракту з ініціативи органу управління майном або керівника підприємства повинно провадитися з урахуванням гарантій, установлених чинним законодавством. При розірванні контракту з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення провадиться згідно з пунктом 8 статті 36 КЗпП України, про що робиться відповідний запис у трудовій книжці керівника підприємства.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2021 року у справі 757/62834/19-ц (провадження № 61-10812св20) зазначено, що, вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. [...] Порушення хоча б одного з пунктів контракту є підставою для його дострокового розірвання.
Отже, укладаючи контракт, позивач погодився з його умовами, в тому числі з підвищеною відповідальністю за порушення його умов. Порушення хоча б одного з пунктів контракту є підставою для його дострокового розірвання.
Таку позицію підтримав і Конституційний Суд України, який у своєму рішенні від 09 липня 1998 року у справі щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 КЗпП України зазначив, що незважаючи на ці та інші застереження, що містяться в Кодексі законів про працю та інших актах трудового законодавства і спрямовані на захист прав громадян під час укладання ними трудових договорів у формі контрактів, сторонами в контракті можуть передбачатися не вигідні для працівника умови: зокрема, це, як правило, тимчасовий характер трудових відносин, підвищена відповідальність працівника, додаткові підстави розірвання договору тощо.
Верховний Суд України у постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 757/42262/15-ц вказав, що відповідно до пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України підстави, передбачені контрактом, є самостійною підставою припинення трудового договору, а його розірвання з підстав, передбачених контрактом, які не містять ознак дисциплінарного порушення, не є дисциплінарним стягненням, а тому положення статті 149 КЗпП України на спірні правовідносини не поширюється.
Такі висновки Верховного Суду України підтримав Верховний Суд у постановах від 23 січня 2018 року у справі № 170/226/16-ц (провадження № 61-773св17), від 17 квітня 2019 року у справі № 235/774/18 (провадження № 61-47942св18), від 09 липня 2021 року у справі № 382/1820/18 (провадження № 61-19828св19) та вказав, що звільнення на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України не носить характеру дисциплінарного стягнення, а є звільненням за невиконання умов трудового контракту, а тому відсутня необхідність встановлення обставин, які передбачені Главою Х КЗпП України.
За результатами перевірки фінансово-господарської діяльності КП«ЗАПОРІЖРИНОК», робочою групою було складно акт перевірки фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «ЗАПОРІЖРИНОК» за період з 01.01.2021 по 01.11.2022 від 09.01.2023.
Даним актом було зафіксовано ряд порушень, а саме, систематичне невиконання керівником ОСОБА_1 без поважних причин умов і обов`язків, визначених Контрактом. Вказаний Акт разом з додатками до нього було надано відповідачем до суду разом з відзивом на позовну заяву.
Матеріали справи містять докази, що 01.03.2023 було складено Акт про відмову від ознайомлення з розпорядженням міського голови, згідно з яким 01.03.2023 директору КП «ЗАПОРІЖРИНОК» Коломойцю Олегу Олександровичу в присутності заступника директора КП «ЗАПОРІЖРИНОК» з питань економіки та фінансів Макаренкової М.М., головного бухгалтера КП «ЗАПОРІЖРИНОК» Сохатюк Е.Г., помічника директора КП «ЗАПОРІЖРИНОК» Харченко О.В. та інших невстановлених осіб, що перебували в адміністративній будівлі КП «ЗАПОРІЖРИНОК» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 2, з застосуванням відео фіксації на мобільний телефон було запропоновано ознайомитися з розпорядженням міського голови від 27.02.2023 №411к/тр «Про дострокове розірвання контракту та звільнення ОСОБА_3 », однак від ознайомлення з ним ОСОБА_7 відмовився, після чого ОСОБА_8 було оголошено зміст розпорядження міського голови від 27.02.2023 №411к/тр «Про дострокове розірвання контракту та звільнення ОСОБА_3 ». Однак засвідчити факт ознайомлення з даним розпорядженням ОСОБА_1 відмовився. 
До того ж, розпорядженням від 27.02.2023 №411к/тр було зобов`язано КП «ЗАПОРІЖРИНОК» в день звільнення виплатити ОСОБА_1 всі належні йому суми (здійснити остаточний розрахунок з ним), видати письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні, внести запис до його трудової книжки.
Разом з тим, 01.03.2023 складено Акт про відмову від отримання трудової книжки №154-к, відповідно до змісту якого, ОСОБА_9 інспектор з кадрів КП «ЗАПОРІЖРИНОК», в присутності заступника директора КП «ЗАПОРІЖРИНОК» з питань економіки та фінансів ОСОБА_10 , та помічника директора КП «ЗАПОРІЖРИНОК» ОСОБА_11 , запропонував директору КП «ЗАПОРІЖРИНОК» ОСОБА_1 отримати копію розпорядження міського голови від 27.02.2023 №411к/тр «Про дострокове розірвання контракту та звільнення ОСОБА_3 » та отримати трудову книжку з внесеним записом про звільнення. ОСОБА_1 від отримання трудової книжки та копії розпорядження відмовився, мотивуючи тим, що не згоден із рішенням ЗМР. Окрім того, зазначено, що трудова книжка буде зберігатися у відділі кадрів КП «ЗАПОРІЖРИНОК».
07.04.2023 розпорядження міського голови від 27.02.2023 №411 к/тр «Про дострокове розірвання контракту та звільнення ОСОБА_3 » було отримано адвокатом Сідельниковою О.Л.
Таким чином, секретар Запорізької міської ради Куртєв Анатолій Валентинович, що тимчасово здійснював повноваження Запорізького міського голови, видаючи оспорюване у цій справі розпорядження від 07.11.2022 №271р «Про створення робочої групи для проведення перевірки фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «ЗАПОРІЖРИНОК» (зі змінами), діяв у межах повноважень, передбачених ст. 12, 28, 29, 30, 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Статутом КП «ЗАПОРІЖРИНОК» та умовами контракту від 20.04.2021 року.
Згідно умов Контракту, саме Департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради, як орган управління майном КП «ЗАПОРІЖРИНОК», наділений виключними повноваженнями щодо порушення перед міським головою питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності керівника підприємства або про його дострокове звільнення з підстав, передбачених цим контрактом та чинним законодавством України.
Колегія суддів звертає увагу на те, що аргументи позивача, що Статутом або Контракту не передбачено обов`язку керівника подавати економічне обґрунтування підвищення тарифів на послуги підприємства Міському голові або Органу управління майном Підприємства не відповідає дійсності, адже згідно п. 2 розділу ІІ Контракту міський голова або орган правління майном мають право вимагати від керівника звіт та іншу інформацію про його дії щодо управління підприємством та розпорядженням майном. А згідно пп. 22 п. 4 Контракту керівник зобов`язується надавати на вимогу міського голови або органу управління майном у визначений звіти або іншу інформацію, яка запитується. Вказані обставини є порушенням Інструкції з підготовки бюджетних запитів, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 06.06.2012 № 687 тапп. 20 п.4 Розділу ІІ Контракту. 6) пп. 20 п. 4 розділу ІІ Контракту – недотримання строку оприлюднення звіту про укладений договір, відсутність обґрунтування та документальне підтвердження наявності умов застосування переговорної процедури, ненадання для перевірки договорів, укладених у сфері публічних закупівель (ст. 10, п. 3 ч. 2 ст. 40 Закону України «Про публічні закупівлі»).
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Що стосується доводів скарги, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у зупиненні провадження у зв`язку із перебування позивача у лавах ЗСУ, то апеляційний суд погоджується з даним висновком, оскільки на підтвердження даної обставини, необхідно надати докази про безпосередню участь позивача у бойових діях, що узгоджується з висновком щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суд від 09 листопада2022 року у справі № 753/19628/17, провадження № 61-9218св22.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції, про які надано мотивовані відповіді, а тому враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалено здотримання норм матеріального та процесуального права у задоволенні апеляційної скарги позивача слід відмовити та залишити оскаржуване рішення без змін.
Відповідно до положень ст.ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Апеляційний суд вважає, що вимоги апеляційної скарги відповідача щодо зміни скасування наказу та допущення повороту виконання рішення є безпідставними. Оскільки в даному випадку позовні вимоги були поновлення на роботі, а не зміна формулювання причин звільнення.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.
Таким чином, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду справи вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом надана відповідна правова оцінка.
Висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Позивачем належним чином не спростовано наведені у даному рішенні обставини, а тому апеляційний суд вважає, що районний суд дійшов обґрунтованого висновку відмовивши у задоволенні позову.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)., 
Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Судді:                                                                                О.В. Халаджи
               
                                                                               О.В. Агєєв

                                                                               Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 17 липня 2025 року.

Головуючий-суддя                                                                 О.В. Халаджи