ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 серпня 2025 року           справа №360/192/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Дашка Юрія Івановича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 1 травня 2025 року у справі № 360/192/25 (головуючий І інстанції Кисельова Є.О.) за позовом Дашка Юрія Івановича в інтересах ОСОБА_1 до Служби безпеки України про часткове визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,-

                                                            В С Т А Н О В И В :

Дашко Юрій Іванович в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Служби безпеки України (далі - відповідач), в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ голови СБУ від 06.12.2024 №1661-ос/дск в частині виведення начальника 5 відділу (з місцем дислокації у м. Сєвєродонецьк) 5 управління ДВКР СБУ ОСОБА_1 в розпорядження начальника ДВКР СБУ та звільнення його з посади начальника 5 відділу (з місцем дислокації у м. Сєвєродонецьк) 5 управління ДВКР СБУ; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника 5 відділу (з місцем дислокації у м. Сєвєродонецьк) 5 управління ДВКР СБУ.
Ухвалою суду від 29.04.2025 року у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду - відмовлено.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 1 травня 2025 року у задоволенні позову - відмовлено.
Представник позивача не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та задовольнити позов через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального, процесуального права.
Апелянт вважає, що наявність у пункті пп. «б» п. 48 Положення №1262 окремих підстав для виведення у розпорядження, які відокремлені сполучником «або», покладає на роботодавця обов`язок щодо зазначення в наказі конкретної підстави, визначеної цим підпунктом: або скорочення штатів, або проведення організаційних заходів. Оскаржений наказ не містить зазначення конкретної правової підстави у відповідності до положень пп. «б» п. 48 Положення №1262. Посилання ж у наказі на загальну норму пп. «б» п. 48 Положення №1262 без зазначення у ньому конкретної правової підстави, зазначеної у цьому підпункті, без зазначення причини та обґрунтування доцільності виведення у розпорядження не є належним зазначенням підстави виведення у розпорядження та звільнення з посади.
Наказ взагалі не містить а ні виду причини, а ні обґрунтування доцільності виведення у розпорядження. Як і не містить оскаржуваний наказ зазначення конкретних організаційних заходів, у зв`язку з проведенням яких виникла необхідність у виведенні позивача у розпорядження та звільнення із займаної посади. Оскаржений наказ не містить жодних посилань на зміну організаційно-штатної побудови, передислокацію, перерозподіл функціональних завдань та наявних сил у зв`язку зі зміною покладених завдань, здійснення планових та позапланових переміщень військовослужбовців по службі у зв`язку з проведенням загальної ротації кадрів, а також не містить посилань на прийняття головою Служби безпеки України управлінських рішень про переміщення військовослужбовців для здійснення оперативно-службової діяльності на окремих напрямах та підвищення її ефективності та необхідності таких рішень. 
Також наказ не містить зазначення конкретних напрямків здійснення оперативно-службової діяльності на яких необхідне підвищення їх ефективності. Ні про необхідність здійснення переміщення, ні про визначення окремого напрямку оперативно-службової діяльності, ні про заходи необхідності підвищення ОСД в наказі від 06.12.2024 року №1661–ос/дск не зазначено. 
Відсутність у наказі підстав, причин, обґрунтування та мотивації звільнення з посади та виведення у розпорядження породжує правову невизначеність щодо підстав такого звільнення та виведення у розпорядження, оскільки зміст наказу не дозволяє встановити дійсні підстави звільнення з посади та виведення у розпорядження і відповідно є протиправним. Правова позиція щодо обов`язковості зазначення конкретної підстави для звільнення викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 24.04.2019 року у справі 815/1554/17.
Наданий на ознайомлення наказ №1661–ос/дск від 06.12.2024 року за твердженням Позивача був саме з таким текстом, і на зворотній стороні наказу полковник ОСОБА_1 та майор ОСОБА_2 поставили свої підписи про ознайомлення із ним із зазначенням прізвищ та імен кульковою ручкою, а також зазначили дату ознайомлення. Таким чином зі змісту наказу взагалі неможливо встановити конкретну правову підставу зазначену у пп. «б» п. 48 Положення №1262 для виведення у розпорядження, як і не можливо встановити обґрунтування такої необхідності.
Матеріали справи містять витяг з оскаржуваного наказу від 06.03.25 року, виготовлений та засвідчений головним спеціалістом 3 відділу УР ДЗК СБУ Н. Мелащенко, а також копію витягу від 10.12.2024 року, виготовленого спеціалістом 1 категорії 3 відділу УРДЗК СБУ Н. Господенко (обліковий номер копії з витягу із наказу №17/5-920дск). Але вони також містять лише загальне посилання на пп. «б» п. 48 Положення №1262 і не містять зазначення конкретної правової підстави, зазначення конкретного виду організаційних заходів, причин та обґрунтування звільнення ОСОБА_1 з посади та виведення у розпорядження начальника ДВКР СБУ. 
В зазначених документах зазначено як підстава видання оскаржуваного наказу: «рапорт начальника управління від 28.11.24», при цьому не зазначено начальника якого саме управління, а також не зазначено ні номера реєстрації рапорту в системі документообігу, ні грифу «ДСК». З огляду на зазначене є безпідставним посилання суду першої інстанції на рапорт начальника 5 управління (з дислокацією у м. Дніпро) ДВКР від 28.11.2024 року №17/12533дск як на належне зазначення правової підстави. Належне зазначення правової підстави із зазначенням в тому числі конкретного виду організаційних заходів має бути чітко вказане саме у наказі (а не у рапорті або ж якомусь іншому документі), в протилежному випадку не можна говорити про відповідність такого акту індивідуальної дії критеріям обґрунтованості та вмотивованості, а також принципу правової визначеності. Крім того, позивачу взагалі не надавався для ознайомлення рапорт начальника 5 управління ДВКР СБУ від 28.11.2024 року, що не заперечувалось стороною відповідача.
В обґрунтування своїх висновків суд першої інстанції послався на рапорт начальника 5 управління (дислокацією у м. Дніпро) ДВКР СБ України полковника ОСОБА_3 від 28.10.2024 року. При цьому суд першої інстанції зазначив: «Підставою до звільнення позивача з посади начальника відділу, є рапорт начальника 5 управління (з дислокацією у м. Дніпро) ДВКР СБ України полковника ОСОБА_3 від 28.10.2024, в якому зазначено, що з метою реалізації організаційних заходів, спрямованих на підвищення ефективності оперативно-службової діяльності в умовах воєнного стану, необхідністю прийняття управлінських рішень щодо переміщення військовослужбовців для здійснення оперативно-службової діяльності на окремих напрямках, просить розглянути питання щодо зарахування ОСОБА_1 у розпорядження начальника ДВКР за посадою начальника відділу зі збереженням раніше встановлених йому розмірі надбавок, доплати та преміювання згідно з р.3 Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України № 515/ дск-2018 від 10 квітня 2018 року, звільнивши його з посади начальника 5 управління (з місцем дислокації у м. Сєвєродонецьк Луганської області) 5 управління (з дислокацією у м. Дніпро) ДВКР СБУ. Надалі буде розглянуто питання щодо подальшого використання ОСОБА_1 з урахуванням його професіональних та особистих якостей. Робота із зазначеним військовослужбовцем у розпорядженні буде здійснюватися відповідно до вимог Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженої наказом від 14.10.2008 СБУ №772.
Вказаний рапорт також підписано 04.12.2024 заступником начальника ДВКР СБ України, бригадним генералом, полковником ОСОБА_4 та заступником Голови СБ України, генералом майором ОСОБА_5 ». При цьому суд не зазначив ні номер такого рапорту ні дату його реєстрації в системі документообігу. Натомість матеріали справи не містять жодного рапорту начальника 5 управління (з дислокацією у м. Дніпро) ДВКР СБ України полковника ОСОБА_3 від 28.11.2024 року. 
Наявний в матеріалах справи лист Управління правового забезпечення №16/518/дск в від 03.04.2025 року містить відомості про направлення на адресу суду копії рапорту начальника 5 управління (з дислокацією у м. Дніпро) ДВКР СБ України полковника ОСОБА_3 від 28.11.2024 року, реєстр. №17/12533дск. 
Але рапорт начальника 5 управління (з дислокацією у м. Дніпро) ДВКР СБ України полковника ОСОБА_3 від 28.11.2024 року, реєстр. №17/12533дск не зазначений як підстава видання оскаржуваного наказу. Оскаржуваний наказ містить посилання на «рапорт начальника управління від 28.11.24» без зазначення номеру реєстрації в системі документообігу та без зазначення грифу дск.
Наявні в матеріалах справи витяг з наказу Голови СБУ №1661–ос/дск з оскаржуваного наказу від 06.03.25 року, виготовлений та засвідчений головним спеціалістом 3 відділу УР ДЗК СБУ Н. Мелащенко, та копія витягу від 10.12.2024 року, виготовленого спеціалістом 1 категорії 3 відділу УРДЗК СБУ Н. Господенко (обліковий номер копії з витягу із наказу №17/5-920дск), містять запис «підстава: рапорт начальника управління від 28.11.24». Тобто у витягах також не зазначено ні номеру реєстрації рапорту в системі документообігу, а ні грифу дск. Навіть не зазначено що рапорт було підготовлено саме начальником 5 управління. Із зазначеного у витягах тексту взагалі неможливо зрозуміти начальник якого управління написав рапорт 28.11.2024 року.
Згідно наданих відповідачем витягів з наказу № 1661-ос/дск як підстава його прийняття зазначений рапорт начальника управління від 28.11.24, який не містить реєстраційного номеру в системі документообігу та грифу обмеження доступу. Вказаний рапорт у матеріалах адміністративної справи відсутній, відповідачем до суду наданий не був (саме рапорт без зазначення реєстраційного номеру та грифу дск). Рапорт начальника 5 управління (з дислокацією у м. Дніпро) ДВКР СБ України полковника Вячеслава Горьового від 28.11.2024 року, реєстр. №17/12533дск не міг бути підставою видання оскаржуваного наказу.
Наявна в матеріалах справи копія рапорту №17/12533дск (реєстраційний номер копії рапорту 11/1/4-3582к-дск від 10.03.2025 року) містить штамп Управління роботи з особовим складом (УРОС) про реєстрацію надходження до УРОС для підготовки наказу. Згідно наявної інформації у цьому штампі рапорт №17/12533дск був зареєстрований УРОС 13.12.2024 року за номером 8578/к дск. Крім того, на рапорті взагалі відсутня дата накладення резолюції Головою СБУ.
Крім того, в системі СБУ, як і в інших державних органах, передбачені реєстраційні індекси документів, на підставі яких можна ідентифікувати орган та підрозділ СБУ, який підготував відповідний зареєстрований документ. 
Згідно з положеннями Типової інструкції про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, затвердженої постановою КМУ від 19.10.2016 р. №736 документ з грифом обмеження доступу реєструється з моменту складання та підпису документу. Так, індекс «17/5-номер» вказує, що документ підготовлений військовою посадовою особою 5 управління ДВКР СБУ (як приклад в матеріалах адміністративної справи наявна копія рапорту начальника 5 управління ДВКР СБУ за номерами: №17/5-922нт від 12.03.2025 року, № 17/5-5098нт від 27.12.2024 р., № 17/5-4 від 02.01.2025). Індекс «17/номер» вказує, що документ підготовлений та зареєстрований начальником ДВКР СБУ або його заступниками. 
Згідно з відповіддю УРОС СБУ від 27.05.2025 року №11.01/11/10-897 на адвокатський запит №950/05-25 від 22.05.2025 року під номером №17/12533дск значиться рапорт начальника ДВКР від 04.12.2024 року (але ніяк не рапорт начальника 5 управління ДВКР СБУ від 28.11.2024 року). Якби рапорт було підготовлено 28.11.2024 року начальником 5 управління ДВКР СБУ, то він мав би бути зареєстрований 28.11.2024 року у журналі вихідної кореспонденції 5 управління ДВКР СБУ та мати відповідний шифр документа «17/5-номен дск». Таким чином рапорт №17/12533дск надійшов на виконання на адресу УРОС СБУ 13.12.2024 року, тоді ж як наказ Голови СБУ №1661 – ос/дск виданий 06.12.2024 року, тобто рапорт №17/12533дск надійшов через сім діб після видання оскаржуваного наказу. А отже рапорт №17/12533дск не може бути (і не міг бути) підставою для прийняття оскаржуваного наказу.
Позивач зазначає, що жодний підпорядкований йому співробітник 5 відділу 5 управління ДВКР СБУ станом на 28.11.2024 рік та на день звільнення його з посади 06.12.2024 року не вчинив ні дисциплінарного, ні адміністративного, ні кримінального правопорушення, жодний співробітник не притягувався ні до дисциплінарної відповідальності, ні до адміністративної відповідальності, ні до кримінальної відповідальності. 
Крім того, є абсурдом, коли вразі імовірного недотримання норм і правил поведінки окремими співробітниками приймаються рішення про зняття їх прямих керівників. Взагалі то підпорядкування здійснюється начальнику сектора (безпосередній керівник), заступнику начальника відділу і тільки потім начальнику відділу. 
Зазначені в рапорті начальника 5 управління (з дислокацією у м. Дніпро) ДВКР СБУ від 12.03.2025 №17/5-922нт обставини є надуманими та безпідставними, та як вважає позивач зазначені з метою виправдання власної некомпетентності, приховання власних прорахунків по службі та виправдання власних протиправних дій щодо ініціювання незаконного звільнення позивача з посади та виведення його у розпорядження начальника ДВКР СБУ.
Пунктом 4.10 Інструкції №772 встановлено, що у разі прийняття головою Служби безпеки України управлінських рішень щодо переміщення військовослужбовців для здійснення оперативно-службової діяльності на окремих напрямах та підвищення її ефективності, зарахування військовослужбовців у розпорядження прямих начальників у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів (підпункт «б» пункту 48 Положення) здійснюється на підставі мотивованих рапортів відповідних начальників, наказами голови Служби безпеки України.
Будь-яких доказів на обґрунтування необхідності звільнення позивача з посади та виведення його в розпорядження начальника ДВКР СБУ стороною відповідача не було надано суду. 
Матеріали справи не містять жодного доказу необхідності проведення організаційних заходів, спрямованих на підвищення ефективності оперативно-службової діяльності та необхідності переміщення військовослужбовців для здійснення оперативно службової діяльності на окремих напрямках, а саме доказів на обґрунтування необхідності звільнення позивача з посади та виведення його в розпорядження начальника ДВКР СБУ.
Відсутність же в оскаржуваному наказі конкретних правових підстав а також не зазначення у ньому обґрунтування підстав та мотивів, та не зазначення реєстраційних даних рапорту начальника 5 управління (з дислокацією у м. Дніпро) ДВКР СБ України дає можливість стороні Відповідача маніпулювати обставинами, зазначаючи то одні, то інші підстави та говорити про наявність рапорту будь-якого змісту. Тим більше в ситуації, коли позивачу під час надання на ознайомлення оскаржуваного наказу не було надано на ознайомлення рапорт начальника 5 управління (з дислокацією у м. Дніпро) ДВКР СБ України, що зазначений в оскаржуваному наказі.
Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу, який надіслав матеріали справи, які сформовані в електронній формі та частково в паперовій формі.
За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).
Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).
Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).
За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.
Апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».
Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи у змішаній формі (електронно-паперовій)  і дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення, виходячи з наступного.
Позивач з 14 липня 1999 року по теперішній час проходить службу в органах Служби безпеки України за контрактом, з 26.06.2004 на посадах осіб офіцерського складу. З березня 2021 року ОСОБА_1 проходив службу на посаді начальника 5 відділу (з місцем дислокації у м. Сєвєродонецьк) 5 управління ДВКРСБУ. Має військове звання полковника. 
Наказом Голови СБУ від 06.12.2024 № 1661-ОС/дск ОСОБА_1 звільнений з посади начальника 5 відділу (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) 5 управління (з дислокацією у м. Дніпро) ДВКР, за підпунктом «б» (у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів) пункту 48 Положення зарахований у розпорядження начальника ДВКР за посадою начальника відділу зі збереженням раніше встановлених йому розмірів надбавок, доплати та преміювання.
 З цим наказом ОСОБА_1 ознайомлено 20.12.2024. Вказаний факт не заперечувався сторонами у справі. 
Підставою до звільнення позивача з посади начальника відділу, є рапорт начальника 5 управління (з дислокацією у м.Дніпро) ДВКР СБ України полковника Вячеслава Горьового від 28.10.2024, в якому зазначено, що з метою реалізації організаційних заходів, спрямованих на підвищення ефективності оперативно-службової діяльності в умовах воєнного стану, необхідністю прийняття управлінських рішень щодо переміщення військовослужбовців для здійснення оперативно-службової діяльності на окремих напрямках, просить розглянути питання щодо зарахування ОСОБА_1 у розпорядження начальника ДВКР за посадою начальника відділу зі збереженням раніше встановлених йому розмірів надбавок, доплати та преміювання згідно з р.3 Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України № 515/дск-2018 від 10 квітня 2018 року, звільнивши його з посади начальника 5 управління (з місцем дислокації у м. Сєвєродонецьк Луганської області) 5 управління (з дислокацією у м. Дніпро) ДВКР СБУ. Надалі буде розглянуто питання щодо подальшого використання ОСОБА_1 з урахуванням його професіональних та особистих якостей. Робота із зазначеним військовослужбовцем у розпорядженні буде здійснюватися відповідно до вимог Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженої наказом від 14.10.2008 СБУ №772.
Цей рапорт також підписано 04.12.2024 заступником начальника ДВКР СБ України, бригадним генералом, полковником ОСОБА_4 та заступником Голови СБ України, генералом-майором ОСОБА_5 .
Згідно з рапортом начальника 5 управління (з дислокацією у м. Дніпро) ДВКР СБУ від 12.03.2025 (№17/5- 922нт) полковник ОСОБА_1 до 06.12.2024 обіймав посаду начальника 5 відділу (з місцем дислокації у м. Сєвєродонецьк Луганської області) 5 управління (з дислокацією у м. Дніпро) ДВКР СБУ, в межах якої організовував роботу особового складу підпорядкованого підрозділу згідно визначених функціональних обов`язків. В ході виконання посадових обов`язків в рамках управлінського контролю за оперативно-службовою діяльністю керівниками та особовим складом підпорядкованих підрозділів було отримано дані про прорахунки в організації оперативно-службової діяльності та недотримання норм і правил поведінки окремих співробітників 5 відділу (з місцем дислокації у м. Сєвєродонецьк Луганської області) 5 управління (з дислокацією у м. Дніпро) ДВКР СБУ. По вказаним фактам на ім`я начальника ДВКР СБУ було підготовлено і відправлено відповідний рапорт. 
З урахуванням зазначеного та з метою реалізації організаційних заходів, спрямованих на підвищення ефективності оперативно-службової діяльності в умовах воєнного стану, необхідності прийняття управлінських рішень щодо переміщення військовослужбовців на окремих напрямках, оскаржуваним наказом позивач був звільнений з посади та зарахований у розпорядження начальника ДВКР. 
Отже, в спірному наказі зазначено підставу про прийняття Головою СБУ управлінського рішення по зарахуванню позивача у розпорядження начальника ДВКР, а саме: пп. «б» (у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів) п. 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого указом Президента України від 27.12.2007 №1262. Тобто, у цьому наказі містяться вичерпні та конкретизовані правові підстави прийняття Головою СБУ управлінського рішення відносно позивача.
В подальшому, з позивачем відповідно до пункту 4.10 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України проведено бесіду, оформлену довідкою №17/к-12842дск, та ознайомлено з Посадовою інструкцією на час перебування у розпорядженні, затвердженою розпорядженням начальника ДВКР від 20.12.2024 №2110дск, про що у вказаних документах ОСОБА_1 поставлено власноруч відмітку та засвідчено підписом.
Апеляційний суд надає правову оцінку спірним правовідносинам та враховує наступне.
Згідно з абз. 1 п. 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007 № 1262/2007 (далі - Положення № 1262/2007)
Зарахування військовослужбовців Служби безпеки України у розпорядження прямих начальників, а за рішенням Голови Служби безпеки України - у розпорядження його першого заступника чи заступника, начальника іншого підрозділу, органу, закладу, установи допускається, зокрема: 
б) у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів (зміна організаційно-штатної побудови, передислокація, перерозподіл функціональних завдань та наявних сил у зв`язку зі зміною покладених завдань, здійснення планових та позапланових переміщень військовослужбовців по службі у зв`язку з проведенням загальної ротації кадрів, прийняття Головою Служби безпеки України управлінських рішень щодо переміщення військовослужбовців для здійснення оперативно-службової діяльності на окремих напрямах та підвищення її ефективності) - до 3 місяців.
За абз. 14 п. 48 Цього Положення військовослужбовці, зараховані в розпорядження, продовжують проходити військову службу та виконують обов`язки військової служби (завдання) у межах, визначених тією посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають. За ними зберігається матеріальне та грошове забезпечення всіх видів за посадами, що вони займали, якщо інше не передбачено законодавством.
Згідно з абз. 19 цього Положення військовослужбовці Служби безпеки України звільняються з посад та зараховуються в розпорядження наказами по особовому складу начальників, які мають право призначення на ці посади, а військовослужбовці, призначення на посади та звільнення яких з посад належить до повноважень Президента України, зараховуються у розпорядження наказами Голови Служби безпеки України по особовому складу на підставі відповідного Указу Президента України про звільнення з посади.
За п. 4.9 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженою наказом СБУ від 14.10.2008 № 772, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 31.12.2008 за № 1323/16014 (далі - Інструкція № 772), зарахування військовослужбовців у розпорядження відповідних начальників (пункт 48 Положення) – це визначення їх тимчасового службово-посадового становища, коли вони проходять військову службу у підпорядкуванні відповідних начальників, але без призначення на конкретні посади. 
Зарахування у розпорядження відповідних начальників проводиться наказами по особовому складу з обов`язковим визначенням дати початку та закінчення терміну розпорядження та доводиться до відома військовослужбовців, які зараховані в зазначене розпорядження, під особистий підпис їх начальниками в установленому порядку. У розпорядження Голови Служби безпеки України зараховуються лише начальники органів, закладів, установ та підрозділів Центрального управління, які призначаються та звільняються з посад Президентом України за поданням Голови Служби безпеки України. Інші начальники з числа зазначених осіб зараховуються у розпорядження заступників Голови Служби безпеки України відповідно до розподілу функціональних обов`язків. На підставі цих наказів підрозділи кадрового забезпечення вчиняють відповідні записи в облікових документах таких військовослужбовців.
Згідно з п. 4.10 Інструкції № 772 у разі прийняття Головою Служби безпеки України управлінських рішень щодо переміщення військовослужбовців для здійснення оперативно-службової діяльності на окремих напрямах та підвищення її ефективності, зарахування військовослужбовців у розпорядження прямих начальників у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів (підпункт «б» пункту 48 Положення) здійснюється на підставі мотивованих рапортів відповідних начальників, наказами Голови Служби безпеки України.
У разі проведення змін в штатах органів, підрозділів, закладів, установ Служби безпеки України, внаслідок яких скорочено військові посади, зарахування військовослужбовців, посади яких скорочені, у розпорядження прямих начальників згідно з підпунктом «б» пункту 48 Положення здійснюється наказами начальників органів, підрозділів, закладів, установ Служби безпеки України на підставі наказів Голови Служби безпеки України про зміни в штатах та організаційні заходи, із дня скорочення посади.
Організація роботи з такими військовослужбовцями та вирішення питання їх подальшого службового використання здійснюється відповідно до пунктів 4.9-4.15, 4.17 цього розділу.
З військовослужбовцем, якого звільнено з посади у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів та зараховано у розпорядження, начальник, у розпорядження якого він зарахований, або один із його заступників (з військовослужбовцем, який зарахований у розпорядження Голови Служби безпеки України,- Голова Служби безпеки України чи за його дорученням один із його заступників або начальник Управління роботи з особовим складом), а в органах військової контррозвідки начальник структурного підрозділу, який займає посаду не нижчу за посаду, за якою військовослужбовець перебуває у розпорядженні, проводить бесіду, під час якої ознайомлює його з наказом про зарахування у розпорядження, роз`яснює права та обов`язки, пов`язані з перебуванням у розпорядженні, особливості виплати грошового забезпечення, доводить тимчасові функціональні обов`язки на період перебування у розпорядженні, а також попереджає про те, що у разі, якщо до завершення строку перебування у розпорядженні він не буде призначений на штатну посаду відповідно до пунктів 44-46 Положення, у встановленому порядку вирішуватиметься питання про можливість його подальшого використання на військовій службі. Результати цієї бесіди оформлюються довідкою (рапортом), яка (який) долучається до частини «Особова справа» матеріалів особової справи військовослужбовця.
Отже, Положенням визначені підстави для зарахування військовослужбовців СБУ у розпорядження начальників (командирів) та строки їх перебування у розпорядженні залежно від підстави. Зарахування військовослужбовців у розпорядження прямих начальників у разі проведення організаційних заходів (підпункт «б» пункту 48 Положення) здійснюється за рішенням Голови СБУ на підставі мотивованих рапортів відповідних начальників. Підставою  звільнення з посад військовослужбовців є, зокрема, проведення у Службі безпеки України або її органах, підрозділах, закладах, установах інших організаційних заходів.
Отже, цими нормативно-правовими актами передбачені підстави для зарахування військовослужбовців у розпорядження прямих начальників у разі проведення організаційних заходів (підпункт «б» пункту 48 Положення), які здійснюється за рішенням Голови СБУ на підставі мотивованих рапортів відповідних начальників 
Законодавцем чітко визначено повноваження Голови СБУ щодо прийняття управлінського рішення стосовно зарахування військовослужбовців у розпорядження прямих начальників у разі проведення організаційних заходів (підпункт «б» пункту 48 Положення) на підставі мотивованих рапортів відповідних начальників.
Спірний наказ прийнятий Головою СБУ на підставі рапорту начальника 5 управління (з дислокацією у м.Дніпро) ДВКР СБ України полковника Вячеслава Горьового від 28.10.2024, в якому зазначено, що з метою реалізації організаційних заходів, спрямованих на підвищення ефективності оперативно-службової діяльності в умовах воєнного стану, необхідністю прийняття управлінських рішень щодо переміщення військовослужбовців для здійснення оперативно-службової діяльності на окремих напрямках, просить розглянути питання щодо зарахування ОСОБА_1 у розпорядження начальника ДВКР за посадою начальника відділу зі збереженням раніше встановлених йому розмірів надбавок, доплати та преміювання.
Судом встановлено, що підставою для зарахування позивача у розпорядження є саме прийняття Головою СБУ управлінського рішення. Це рішення Головою СБУ прийнято відповідно до положень пункту 4.10 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України від 14.10.2008 № 772 на підставі вмотивованих рапортів відповідних начальників ОСОБА_1 .
Отже, доводи позивача в частині того, що спірний наказ не містить посилань на прийняття Головою Служби безпеки України управлінських рішень про переміщення військовослужбовців для здійснення оперативно-службової діяльності на окремих напрямах та підвищення її ефективності та необхідності таких рішень, а також те, що прийняттю наказу щодо переміщення військовослужбовців для здійснення оперативно-службової діяльності на окремих напрямах та підвищення її ефективності має передувати відповідне управлінське рішення Голови Служби безпеки України, оформлене у відповідній формі, є помилковими.
Крім того, помилковими є також доводи позивача щодо ненадання для ознайомлення жодних наказів (рішень) Голови Служби безпеки України про проведення скорочення штатів або ж про проведення організаційних заходів (зокрема управлінських рішень щодо переміщення військовослужбовців для здійснення оперативно-службової діяльності на окремих напрямах та підвищення її ефективності), як і не було надано для ознайомлення рапорт начальника 5 управління ДВКР СБУ від 28.11.2024 року, з огляду на наступне.
Управлінське рішення Головою СБУ прийнято на підставі мотивованих рапортів відповідних начальників ОСОБА_1 . Це рішення оформлено наказом відповідно до положень Інструкції про організацію виконання Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України від 14.10.2008 № 772. При цьому, чинним законодавством не визначено обов`язку для відповідача ознайомлювати військовослужбовців з відповідними рапортами відповідних начальників у разі проведення організаційних заходів, який слугував підставою для зарахування його у розпорядження відповідного начальника, а також з мотивами, доцільністю та необхідністю прийняття одноосібно командиром (Головою СБУ) рішення щодо переміщення військовослужбовця.
Отже, Головою СБУ у разі проведення організаційних заходів приймається лише управлінське рішення, яке оформлюється відповідним наказом, зокрема, наказом про звільненення з посади за підпунктом “б” (у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів) пункту 48 Положення та зарахування у розпорядження відповідного начальника.
Крім того, чинним законодавством не передбачено додаткового обов`язку щодо прийняття  управлінських рішень, що передують прийняттю наказу про проведення організаційних заходів.
Суд зазначає, що спірний наказ не містить жодних посилань на зміну організаційно-штатної побудови, передислокацію, перерозподіл функціональних завдань та наявних сил у зв`язку зі зміною покладених завдань, здійснення планових та позапланових переміщень військовослужбовців по службі у зв`язку з проведенням загальної ротації кадрів, оскільки зазначені заходи в системі СБУ в даний період не проводилися, як і не проводилися організаційно-штатні заходи зі скорочення посади начальника 5 відділу (з місцем дислокації у м. Сєвєродонецьк Луганської області) 5 управління (з дислокацією у м. Дніпро) ДВКР СБУ.
Доводи позивача про те, що не може бути також підставою для виведення у розпорядження та звільнення з посади і рапорт начальника 5 управління ДВКР СБУ від 28.11.2024, оскільки керівник структурного підрозділу ДВКР не наділений повноваженнями здійснювати заходи організаційного характеру або ж приймати рішення щодо їх проведення, суд вважає необґрунтованими, оскільки управлінське рішення стосовно позивача прийнято не начальником 5 управління ДВКР СБУ, а Головою СБУ відповідно до приписів Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України та Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України.
Крім того, доводи позивача стосовно непроведення бесіди до 30.12.2024 та неознайомлення до вказаного часу з функціональними обов`язками, що є порушенням процедури, оскільки попри звільнення позивача з займаної посади та виведення в розпорядження начальника ДВКР СБУ, ОСОБА_1 продовжував здійснювати повноваження як начальник начальник 5 відділу (з місцем дислокації у м. Сєвєродонецьк) 5 управління ДВКР СБУ, судом також визнаються незмістовними, з наступних підстав.
За п. 4.10 Інструкції № 772 з військовослужбовцем, якого звільнено з посади у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів та зараховано у розпорядження, начальник, у розпорядження якого він зарахований, або один із його заступників (з військовослужбовцем, який зарахований у розпорядження Голови Служби безпеки України,- Голова Служби безпеки України чи за його дорученням один із його заступників або начальник Управління роботи з особовим складом), а в органах військової контррозвідки начальник структурного підрозділу, який займає посаду не нижчу за посаду, за якою військовослужбовець перебуває у розпорядженні, проводить бесіду, під час якої ознайомлює його з наказом про зарахування у розпорядження, роз`яснює права та обов`язки, пов`язані з перебуванням у розпорядженні, особливості виплати грошового забезпечення, доводить тимчасові функціональні обов`язки на період перебування у розпорядженні, а також попереджає про те, що у разі, якщо до завершення строку перебування у розпорядженні він не буде призначений на штатну посаду відповідно до пунктів 44-46 Положення, у встановленому порядку вирішуватиметься питання про можливість його подальшого використання на військовій службі. Результати цієї бесіди оформлюються довідкою (рапортом), яка (який) долучається до частини «Особова справа» матеріалів особової справи військовослужбовця.
Тобто, цією нормою передбачено обов`язок проведення бесіди начальником, у розпорядження якого зарахований військовослужбовець, під час якої ознайомлює останнього з наказом про зарахування у розпорядження, роз`яснює права і обов`язки, пов`язані з перебуванням у розпорядженні та доводить тимчасові функціональні обов`язки на період перебування у розпорядженні.
Отже, даною нормою лише закріплений відповідний обов`язок щодо проведення бесіди тощо. При цьому, не встановлено конкретного строку щодо проведення відповідної бесіди.
Таким чином, наказ Голови СБУ від 06.12.2024 № 1661-ОС/дск прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством, не ставить позивача у стан правової невизначеності, оскільки його зміст в повній мірі дозволяє позивачу встановити дійсні підстави звільнення та спрогнозувати подальші свої дії, зокрема, щодо оскарження такого наказу, а відтак, відсутні правові підстави для визнання його протиправним та скасування, зобов`язання СБУ вчинити дії, передбачені позовними вимогами ОСОБА_1 . У зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.
Стосовно посилання апелянта на правову позицію у постанові Верховного Суду від 24.04.2019 року у справі 815/1554/17, то колегією суддів не можуть бути прийняті посилання на ці висновки, оскільки обставини цієї справи виникли за різних фактичних обставин, ніж у справах, на які посилається апелянт. 
Суд наголошує, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, їхніх повноважень, об`єкта, предмета правового регулювання відносин, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про відмову у задоволені позову.
Отже,  спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                      П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Дашка Юрія Івановича в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 1 травня 2025 року у справі № 360/192/25 за позовом Дашка Юрія Івановича в інтересах ОСОБА_1 до Служби безпеки України про часткове визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 6 серпня 2025 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                             І.В. Геращенко
            Судді:                                                                           А.А. Блохін
                                                                                                  Е.Г. Казначеєв