П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/34601/24	

Перша інстанція: суддя Бездрабко О.І.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

секретар - Афанасенко Ю.М.,
за участю: представника відповідача – Рябоконя Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року у справі № 420/34601/24 за адміністративним позовом   ОСОБА_1  до Командира військової частини НОМЕР_1  про визнання протиправним та скасування наказу та стягнення невиплаченої премії, –

                                     ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним адміністративним позовом, у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.10.2024 № 124 "Про результати службового розслідування";
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача невиплачену премію за вересень 2024 року в розмірі 4    290,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач проходить військову службу на посаді начальника групи внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_2 та виконувала делеговані їй повноваження щодо запобігання та виявлення корупції відповідно до Закону України "Про запобігання корупції". В серпні 2024 року відносно позивача проведено позапланову перевірку, яка стала підставою для проведення службового розслідування. За результатами останнього, позивача спірним наказом притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог ст.ст.11, 17, 59 Статуту внутрішньої служби ЗС України, ст.ст.4, 5 Дисциплінарного статуту ЗС України, що виразилось у неналежному виконанні службових обов`язків, а також спеціальних обов`язків ввірених як уповноваженої особи з питань запобігання корупції та накладено дисциплінарне стягнення "сувора догана"; командиру військової частини наказано призначити іншу позаштатну особу для виконання повноважень щодо запобігання та виявлення корупції. Позивач вважає оскаржуваний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки вину позивача не доведено. Зазначає, що в ході службового розслідування не встановлено факт правопорушення, обставин, які б свідчили про невиконання (неналежне виконання) позивачем як військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військової дисципліни або громадського порядку. ОСОБА_1 наголошує, що чинним законодавством не передбачено юридичної відповідальності за невиконання або за неналежне виконання делегованих повноважень. Також вказує, що в акті службового розслідування допущено низку інших порушень, а саме: не вказано період, за який проводилось службове розслідування, у вступній частині акту про проведення службового розслідування вказано, що останнє проводилось для визначення ступеню вини позивача, а також містить інші невідповідності вимогам Порядку №608. Оскаржуваний наказ не зареєстрований в журналах реєстрації наказів адміністративно-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 та підписаний не командиром військової частини НОМЕР_1 , що суперечить п.2.8.1.6 Інструкції з діловодства. Також позивач акцентує увагу на тому, що службове розслідування проводилось в умовах морально-психологічного тиску щодо неї. Після накладення дисциплінарного стягнення, наказом військової частини НОМЕР_2 від 04.10.2024 № 301 позивачу зменшено розмір щомісячної премії за жовтень 2024 року, що, на думку позивача, є незаконним, оскільки додатковий вид грошового забезпечення нараховується їй безпосередньо за штатною посадою начальника групи внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_2 . 
Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву у якому зазначив, що усі порушення в частині необхідності розроблення, організації та контролю за проведенням заходів запобігання корупційним правопорушенням та правопорушенням, пов`язаних з корупцією у військовій частині НОМЕР_2 викликані бездіяльністю, а не діями, відтак усі посилання на обставини, якими представник позивача намагався обґрунтувати позовні вимоги є неналежними. В ході службового розслідування не встановлювалися неправомірні дії позивача та не могли встановлюватися, оскільки, як вбачається з встановлених обставин - мала місце саме бездіяльність військової посадової особи. Позивачем не надано належних доказів, що встановлені недоліки виникли не з її вини чи мали місце в час коли тимчасово виконувала обов`язки уповноваженого з питань запобігання корупції інша військова посадова особа. Посилання на делеговані повноваження, як не на посадові обов`язки позивача, як начальника групи внутрішнього контролю є не що інше, як намагання уникнути відповідальності. Повноваження позаштатної уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції, а відповідно і набуті обов`язки є додатковим навантаженням, проте покладені на позивача вони правомірно, наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 13.09.2023 № 373. Тому відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби ЗС України, Дисциплінарного статуту ЗС України позивач була зобов`язана сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, знати та виконувати усі свої обов`язки, виконувати накази командирів. Приймаючи 13.09.2023 на себе повноваження позаштатної уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції полковник ОСОБА_1 заперечень не висловлювала, не вбачала в діях командира жодних неправомірних дій, з адміністративними позовами до суду не зверталася. Неналежними є і посилання представника позивача на складність відносин посадовими особами військової частини НОМЕР_1 , оскільки уповноважена особа відповідно до Закону України "Про запобігання корупції" підзвітна і підконтрольна лише керівнику відповідного державного органу, тобто командиру військової частини НОМЕР_2 . Крім того, наголошує, що в позовній заяві не заперечено, що в підпорядкованій військовій частині НОМЕР_2 на момент проведення службового розслідування не була організована робота з оцінки ризиків корупції та шахрайства.
Представник позивача надав до суду першої інстанції відповідь на відзив, в якому наголошено, що організація і проведення службового розслідування, є заздалегідь спланованими заходами проти ОСОБА_1 із застосування морально-психологічного тиску, спрямовані до примушення її звільнитися з військової служби або перевести на іншу посаду в іншу військову частину, оскільки відсутні законні підстави для її звільнення або переведення. Під час проведення службового розслідування, уповноважені особи недотримались вимог Інструкції № 608 щодо всебічності, повноти, об`єктивності його проведення. Також наголошує, що обставини, відображені у розділі 3 акту службового розслідування, не можуть бути підставами для призначення службового розслідування, так як не можуть привести до будь-яких правопорушень. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 25 березня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
-  суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що перевірка питань організації роботи із запобігання та виявлення корупції, у в/ч НОМЕР_2 з 07 до 16 серпня 2024 року проводилася за відсутністю правових підстав, тобто з порушенням встановленого законом порядку (Положення №81/м);
-  суд першої інстанції зробив помилковий висновок про невиконання службового обов`язку ОСОБА_1 та існування факту невнесення відомостей до Журналу обліку повідомлень про можливі факти корупційних або пов`язаних з ними діянь у в/ч НОМЕР_2 ;
- суд першої інстанції помилково визначив про факт заведення Журналу безпосередньо перед проведенням службового розслідування (Наказ від 12.09.2024 №485). Зазначене спростовується поясненнями майора ОСОБА_2 , які надані під час службового розслідування та відомостей в Акті службового розслідування, де зазначено про те, що Журнал обліку повідомлень про можливі факти корупційних або пов`язаних з ними діянь у в/ч НОМЕР_2 зареєстрований 09.04.2024 інв.№237нт (абз.3 Розділу 2, п.3.5 Розділу 3 Акту с/р) (т.1 а.с.56,57), тобто ця подія сталася не перед проведенням службового розслідування 12.09.2024, а за п`ять місяців до цієї події;
- суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що в період з 01.08.2024 до 07.08.2024 візування (погодження) проєктів наказів з основної діяльності, адміністративно-господарської діяльності, по особовому складу (у тому числі по особовому складу державних службовців), що подавалися на підпис командиру, п/п-к ОСОБА_1 здійснювала, що підтверджується наявними в матеріалах справи належними доказами;
- суд першої інстанції проігнорував , що факт звинувачення ОСОБА_1 у питаннях нездійснення організації внутрішніх каналів повідомлення про корупцію, є безпідставним і необ`єктивним;
- суд першої інстанції надав оцінку лише трьом обставинам зазначеним у акті службового розслідування, водночас по іншим обставинам, в рішенні суду першої інстанції оцінка аргументам сторони позивача не надано, з чого можна зробити висновок про те, що суд першої інстанції визнав ці обставини без урахування аргументів сторони позивача;
- поза увагою суду першої інстанції залишилась відсутність перебування на посадах уповноважених осіб з питань запобігання та виявлення корупції жодного з членів комісії, яка проводила службове розслідування;
- суд першої інстанції не звернув увагу , що Наказ №124 не зареєстрований, у реєстрі наказів з адміністративно-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 та його підписано не командиром військової частини НОМЕР_1 , а тимчасово виконуючим його обов`язки, генерал-майором ОСОБА_3 (т.1 а.с.33 об) в той час, коли штатний командир в/ч НОМЕР_1 г-л/м-р ОСОБА_4 знаходився на робочому місці і підписував інший наказ.
- інші доводи апеляційної скарги відтворюють зміст позову.
Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 з липня 2022 року проходила військову службу у Збройних Силах України.
Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 08.07.2023 № 1497 підполковника ОСОБА_1 , старшого офіцера-ревізора групи внутрішнього контролю Управління оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України призначено начальником групи внутрішнього контролю регіонального управління сил територіальної оборони Збройних Сил України, ВОС - 0201002. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 29.07.2023 № 216, підполковника ОСОБА_1 , призначену наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 08.07.2023 № 1497 на посаду начальника групи внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_2 , яка прибула з військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ), з 29.07.2023 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 на всі види забезпечення та наказано вважати такою, що з 29.07.2023 справи та посаду прийняла і приступила до виконання службових обов`язків. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 13.09.2023 № 373 "Про призначення уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції у військовій частині НОМЕР_2 " наказано для виконання повноважень з питань запобігання та виявлення корупції у військовій частині НОМЕР_2 призначити позаштатну уповноважену особу - начальника відділу внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 , а в разі її відсутності - покласти обов`язки на офіцера відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 . 
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 13.09.2023 № 375 затверджено функціональні обов`язки уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції військової частини НОМЕР_2 , згідно якого: уповноважена особа з питань запобігання та виявлення корупції військової частини НОМЕР_2 (далі - уповноважена особа) організовує та виконує завдання і заходи з питань запобігання та виявлення корупції в мирний час та в особливий період в військовій частині НОМЕР_2 шляхом здійснення функцій, покладених на військову частину НОМЕР_2 в частині забезпечення реалізації повноважень, наданих уповноваженим особам з питань запобігання та виявлення корупції Законом України "Про запобігання корупції".
Уповноважена особа забезпечує загальне керівництво визначеними уповноваженими особами в підпорядкованих військових частинах.
На уповноважену особу покладено функції:
забезпечення реалізації державної програми з виконання Антикорупційної стратегії в діяльності військової частини НОМЕР_2 та підпорядкованим військовим частинам;
розроблення, організація та контроль за проведенням заходів щодо запобігання корупційним правопорушенням та правопорушенням, пов`язаних з корупцією;
організація роботи з оцінки корупційних ризиків у діяльності військової частини НОМЕР_2 та підпорядкованим їй військовим частинам, підготовки заходів щодо їх усунення, внесення командиру військової НОМЕР_4 відповідних пропозицій; 
надання методичної та консультаційної допомоги з питань додержання законодавства щодо запобігання корупції;
забезпечення заходів з виявлення конфлікту інтересів, сприяння його врегулюванню, інформування командира військової частини НОМЕР_2 та уповноважену особу військової частини НОМЕР_5 про виявлення конфлікту інтересів та заходи вжиті для його врегулювання;
перевірка факту подання декларацій суб`єктами декларування та повідомлення уповноваженої особи військової частини НОМЕР_1 про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному відповідно Закону порядку; 
здійснення контролю за дотриманням антикорупційного законодавства в структурних підрозділах військової частини НОМЕР_2 та підпорядкованих військових частинах;
розгляд повідомлень про порушення вимог Закону в структурних підрозділах військової частини НОМЕР_2 та підпорядкованих військових частинах;
здійснення повноважень у сфері захисту викривачів відповідно до Закону;
інформування уповноваженої особи військової частини НОМЕР_1 та інших спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції передбачених законодавством про факти порушення законодавства у сфері запобігання та протидії корупції. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 08.05.2024 № 203 "Про призначення уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції у військовій частині НОМЕР_2 " наказано для виконання повноважень з питань запобігання та виявлення корупції у військовій частині НОМЕР_2 призначити позаштатну уповноважену особу - начальна відділу внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 , а в разі її відсутності - покласти обов`язки на офіцера відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_6 . 
Згідно наказів командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03.01.2024 № 3, від 31.01.2024 № 40, від 15.02.2024 № 56, від 17.02.2024 № 58, від 29.03.2024 № 102 позивачка у періоди відповідно з 04 по 06.01.2024, з 31.01.2024 по 10.02.2024, з 15 по 18.02.2024, з 19.02.2024 по 22.03.2024, з 01.04.2024 по 28.06.2024 перебувала у відрядженнях.
05.08.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 видано окреме доручення № 760/28/24267, в якому вимагається на виконання вимог підпунктів 7.3 та 8.2 Порядку організації в системі Міністерства оборони України внутрішнього контролю та управління ризиками, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 02.04.2019 № 145 (зі змінами) та на підставі рапорту начальника відділу внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_1 від 01.08.2024 № 6688 відрядити робочу групу з метою проведення позапланової перевірки реального стану справ щодо організації, функціонування та координації внутрішнього контролю та управління ризиками у військових частинах НОМЕР_2 та НОМЕР_6 у період з 07 по 16.08.2024 та надання методичної допомоги.
04.09.2024 начальником відділу внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_7 спільно із капітаном ОСОБА_8 , та капітаном ОСОБА_9 спрямовано доповідну записку № 44887/дск командиру військової частини НОМЕР_1 , в якій доповіли про результати реального стану прав щодо організації, функціонування та координації внутрішнього контролю та управління ризиками у військовій частині НОМЕР_2 , а також надання допомоги на підставі окремого доручення командира військової частини НОМЕР_1 від 05.08.2024 № 760/28/24267. За результатами проведеної роботи встановлено, що у військовій частині НОМЕР_2 : не організовано роботу з оцінки ризиків корупції та шахрайства; відсутність обліку повідомлень про можливі факти корупційних або пов`язаних із корупцією правопорушень за попередній період; здійснення візування наказів командира військової частини НОМЕР_2 на факт наявності корупційних ризиків лише з 07.08.2024; уповноважена особа з питань запобігання та виявлення корупції вимог антикорупційного законодавства з питань антикорупційної експертизи щодо виявлення й усунення ознак корупції (корупціогенних факторів) у проєктах документів котрі подаються на підпис керівнику установи не знає; не організована робота внутрішніх каналів повідомлень про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень; відсутнє підтвердження здійснення уповноваженою особою перевірки фактів подання декларацій суб`єктами декларування та повідомлення Національного агентства з питань з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій; відсутнє підтвердження ведення обліку військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , притягнутих до відповідальності за вчинення корупційних правопорушень або правопорушень пов`язаних з корупцією; відсутнє підтвердження подання до Національного агентства з питань з питань запобігання корупції інформації щодо своєї діяльності за результатами роботи за звітний рік; відсутнє підтвердження здійснення уповноваженою особою виявлення та перевірки фактів наявності конфлікту інтересів у військовій частині НОМЕР_2 . 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 12.09.2024 № 485 "Про призначення службового розслідування" на виконання вимог ст.85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, з метою уточнення причин і умов, що призвели до неналежної організації та здійснення заходів із запобігання та виявлення корупції у військовій частині НОМЕР_2 відповідно інформації, викладеної у доповідній записці, зареєстрованій у військовій частині НОМЕР_1 04.09.2024 № 44887/дск, а також встановлення ступеню вини уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції у військовій частині НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення, наказано провести службове розслідування стосовно уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції у військовій частині НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 .
Згідно акту про відмову від надання письмових пояснень від 18.09.2024, позивач в присутності начальника відділу координації та контролю управління організації роботи з добровольчими формуваннями та підготовки громадян до національного спротиву військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_10 , офіцера відділу внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_11 , офіцера відділу внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_12 , головного сержанта командир відділення охорони взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_6 старшого лейтенанта ОСОБА_13 , офіцера відділу зв`язку та кібербезпеки штабу військової частини НОМЕР_7 ОСОБА_14 , відмовилась від надання письмових пояснень під час проведення службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.09.2024 № 485, про що зазначила усно, мотивуючи відмову відсутністю повноважень у комісії проводити відносно неї службове розслідування. 
25.09.2024 позивач подала рапорт командиру військової частини НОМЕР_2 , в якому доповіла, що 18.09.2024 вимушена була відмовитись давати пояснення комісії з проведення службового розслідування військової частини НОМЕР_1 (наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 12.09.2024 № 485 "Про призначення службового розслідування"), підставою для чого стала вимога комісії з розслідування, окрім: інших 20 документів, вже наданих за її переліком, ще надати пакет документів (в швидкозшивачі, в справі), пов`язаний з роботою уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції, зокрема, щодо персональних даних викривачів. Також позивач поставила під сумнів повноваження комісії щодо здійснення відносно неї службового розслідування з огляду на участь у її складі військовослужбовця молодшого офіцерського складу з іншої військової частини та повідомила про відмову у наданні їй питань та часу для опрацювання й надання відповідей. 
За результатами службового розслідування, 30.09.2024 складено акт службового розслідування, згідно якого в ході проведення службового розслідування встановлено наступні факти та обставини: облік повідомлень про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" не здійснювався належним чином протягом майже 8 календарних місяців з моменту призначення уповноваженої особи. Журнал реєстрації був заведений за ініціативою майора ОСОБА_2 безпосередньо перед проведенням службового розслідування; візування, а відтак і перевірка проєктів актів з основної діяльності, адміністративно-господарських питань, кадрових питань (особового складу) у військовій частині НОМЕР_2 уповноваженою особою почало здійснюватися, лише з 07.08.2024, тобто через 11 місяців з моменту призначення; на час проведення службового розслідування не організовано роботу внутрішніх каналів повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень вимог Закону України "Про запобігання корупції". Наказ командира військової частини НОМЕР_2 з цього приводу не видавався, внутрішні канали повідомлення про корупцію не доведені під розпис до особового складу, відповідна інформація не була розміщена в загальнодоступних місцях військової частини НОМЕР_2 ; перевірка фактів подання декларацій суб`єктами декларування військової частини НОМЕР_2 уповноваженою особою не здійснювався; не здійснювався облік осіб притягнутих до відповідальності за вчинення корупційних правопорушень або правопорушень, пов`язаних з корупцією, відповідний журнал не заведений та не зареєстрований; в ході проведення службового розслідування не надано підтвердження вчасного подання до Національного агентства з питань запобігання корупції інформації за результатами роботи за звітний рік, а також документів на підтвердження організації роботу з оцінки корупційних ризиків у діяльності відповідного органу, підготовки заходів щодо їх усунення, внесення командиру відповідних пропозицій; уповноваженим із запобігання корупції не вживалося заходів, передбачених законом для обмеження спільної роботи близьких осіб; уповноважена особа щомісячно письмово не інформувала Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України про випадки виявлення корупційних правопорушень; відпрацювання документів, розпоряджень щодо запобігання та виявлення корупції по підпорядкованим військовим частинам проводилося неналежним чином, без чітких термінів виконання, контролю доповідей про впровадження цих порядків та механізмів. Неправомірні дії підполковника ОСОБА_1 полягають у тому, що вона будучи призначеною позаштатною уповноваженою особою з питань запобігання та виявлення корупції у військовій частині НОМЕР_2 неналежно організувала та здійснювала заходи із запобігання та виявлення корупції у військовій частині НОМЕР_2 . Вказані вище неправомірні дії призвели до неналежної реалізації антикорупційних заходів в діяльності військової частини НОМЕР_2 та підпорядкованих військових частинах. Причинно-наслідковий зв`язок між протиправними військовослужбовця та негативними наслідками наявний, вина військовослужбовця виражена у формі необережності. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.10.2024 № 124 "Про результати службового розслідування" за порушення вимог ст.11, 17, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 4,5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, внаслідок неналежного виконання військового обов`язку, а також спеціальних обов`язків ввірених як уповноваженій особі з питань запобігання та виявлення корупції у військовій частині НОМЕР_2 начальника групи внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення "сувора догана". 
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 04.10.2024 № 301 наказано виплатити ОСОБА_1 щомісячну премію у зменшеному розмірі, а саме: 312 % від посадового окладу, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.10.2024 № 124. 
Згідно довідки про доходи, наданої військовою частиною НОМЕР_6 , підполковник ОСОБА_1 , що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , за період з серпня по жовтень 2024 року отримала премію у загальному розмірі 64 350 грн., з якого 4 290 грн. у жовні 2024 року відраховано. 
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 повідомили суд першої інстанції про обставини засвідчення ними факту відмови позивача 18.09.2024 надавати свідчення під час здійснення службового розслідування за наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 12.09.2024 № 485. Зокрема, свідки кожен окремо вказав суду, що між позивачем та членами комісії була розмова, в ході якої у сторін виникали суперечності, однак моральний тиск члени комісії відносно позивача не здійснювали.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи доведено, що оскаржуваний наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.10.2024 № 124 "Про результати службового розслідування" є таким, що прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а тому підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби врегульовано Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу в Україні" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до ст.2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 р. №548-XIV (далі - Статут).
За положенням ст.ст.5, 6, 8 Загальних положень Статуту, внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.
Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.
Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.
Відповідальність за стан внутрішньої служби у військових частинах покладається на всіх прямих начальників, які повинні подавати допомогу підпорядкованим військовим частинам і підрозділам в організації та забезпеченні виконання вимог внутрішньої служби і систематично перевіряти її стан.
Згідно ст.11, 16, 17 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.
Статтями 58, 59 Статуту визначено, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.
Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.
Командир (начальник) зобов`язаний: знати, дотримуватися особисто та вимагати від особового складу неухильного дотримання норм міжнародного гуманітарного права; планувати роботу і здійснювати заходи щодо підтримання та удосконалення бойової та мобілізаційної готовності і вимагати їх виконання, своєчасно вносити до планів роботи необхідні зміни (уточнення), вживати заходів для охорони державної таємниці, забезпечення прихованого управління військами; негайно доповідати старшому командиру (начальнику) про кримінальне чи адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, вчинене підлеглим військовослужбовцем, а командир (начальник) військової частини (установи) - негайно повідомляти про це відповідному прокурору, а в разі вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією військовослужбовцем Збройних Сил України - начальнику відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України; знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань; організовувати та безпосередньо керувати бойовою підготовкою, здійснювати контроль за її ходом, об`єктивно оцінювати досягнуті підлеглими результати, підбивати підсумки й заохочувати кращих, узагальнювати та впроваджувати передовий досвід у практику навчання особового складу, ефективно використовувати навчально-матеріальну базу, спрямовувати кошти та матеріальні засоби на вдосконалення цієї бази; постійно вдосконалювати особисту підготовку та майстерність підпорядкованих командирів (начальників), методи керівництва військовою частиною, кораблем (підрозділом), особисто проводити навчання та заняття з особовим складом військової частини, корабля (підрозділу), займатися правовим вихованням підлеглих, своєчасно вживати заходів для виконання завдань соціально-психологічного забезпечення бойової підготовки; завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності; встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; організовувати дотримання та неухильно особисто дотримуватися принципу забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків у службовій діяльності; показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності; постійно виховувати підлеглих у дусі гуманізму та людяності, спираючись при цьому на загальновизнані принципи міжнародного права; проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові); виявляти чуйність та бути уважним до підлеглих, поєднувати вимогливість і принциповість з повагою до їх честі і гідності, вникати в проблеми їх побуту, забезпечувати соціальну та правову захищеність, у разі необхідності клопотати за них перед старшими командирами (начальниками); знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями; організовувати своєчасну видачу всіх видів забезпечення та перевіряти його повноту; організовувати культурологічну роботу, створювати умови для зміцнення здоров`я та фізичного розвитку; здійснювати заходи щодо безпеки особового складу військової частини, корабля (підрозділу) та інших осіб під час роботи з озброєнням, бойовою та іншою технікою, обладнанням, проведення стрільб, навчань, несення вартової і внутрішньої (чергової та вахтової) служби, виконання інших військових обов`язків; не допускати до участі у бойових діях військовослужбовців з числа призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які не пройшли курс базової загальновійськової підготовки або не мають бойового досвіду; особисто керувати кадровою роботою та відбором кандидатів для вступу до військових навчальних закладів; організовувати експлуатацію, збереження і використання за призначенням казармено-житлового фонду, комунальних споруд, інженерних мереж, наданих для розквартирування військових частин і підрозділів; контролювати додержання заходів пожежної безпеки у військовій частині, на кораблі (у підрозділі); вживати заходів для охорони довкілля в місцях розташування та дій військ; організовувати та здійснювати заходи, спрямовані на захист особового складу, озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки і майна від зброї масового ураження, звичайних засобів ураження; під час вирішення питань, пов`язаних з трудовою діяльністю працівників, суворо додержуватися законодавства про працю; вживати заходів для відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині, кораблю (підрозділу).
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).
Відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту унормовано, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу до командирів І один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
За приписами ст.5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Пунктами 26 та 27 Розділу 1 Частини І Статуту визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, що позивачка за наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 29.07.2023 № 216 з 29.07.2023 зарахована до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 на всі види забезпечення й прийнята на посаду начальника групи внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_2 , а 13.09.2023 позивачу наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 13.09.2023 № 373 надано повноваження з питань запобігання та виявлення корупції у військової частині НОМЕР_2 .
Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень є Закон України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII)
Статтею 1 Закону № 1700-VII визначено, що корупція - це використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей;
За приписами ч.ч.1, 6 ст.13-1 Закону № 1700-VII з метою організації та здійснення заходів із запобігання та виявлення корупції, передбачених цим Законом, утворюються (визначаються) уповноважені підрозділи (уповноважені особи) з питань запобігання та виявлення корупції. Уповноважені підрозділи (уповноважені особи) з питань запобігання та виявлення корупції утворюються (визначаються), зокрема, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери управління державного органу (крім юридичних осіб, у яких відповідно до цього Закону затверджуються антикорупційні програми);
Основними завданнями уповноважених підрозділів (уповноваженої особи) є: розроблення, організація та контроль за проведенням заходів щодо запобігання корупційним правопорушенням та правопорушенням, пов`язаним з корупцією; організація роботи з оцінки корупційних ризиків у діяльності відповідного органу, підготовки заходів щодо їх усунення, внесення керівнику такого органу відповідних пропозицій; надання методичної та консультаційної допомоги з питань додержання законодавства щодо запобігання корупції; здійснення заходів з виявлення конфлікту інтересів, сприяння його врегулюванню, інформування керівника відповідного органу та Національного агентства про виявлення конфлікту інтересів та заходи, вжиті для його врегулювання; перевірка факту подання суб`єктами декларування декларацій та повідомлення Національного агентства про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному відповідно до цього Закону порядку; здійснення контролю за дотриманням антикорупційного законодавства, у тому числі розгляд повідомлень про порушення вимог цього Закону, у тому числі на підвідомчих підприємствах, в установах та організаціях; забезпечення захисту працівників, які повідомили про порушення вимог цього Закону, від застосування негативних заходів впливу з боку керівника або роботодавця відповідно до законодавства щодо захисту викривачів; інформування керівника відповідного органу, Національного агентства або інших спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції про факти порушення законодавства у сфері запобігання і протидії корупції.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 р. № 608 (далі - Порядок № 608).
Згідно абз.4 п.2 розділу I Порядку № 608 службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Відповідно до п.1 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи; надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції", а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Відповідно до п.1 розділу ІІІ Порядку № 608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Згідно з пп..3, 4 цього ж розділу Порядку № 608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Службове розслідування у випадках, передбачених Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, може проводитись з усуненням військовослужбовця, дисциплінарне правопорушення якого підлягає розслідуванню, від виконання службових обов`язків, про що видається наказ із зазначенням причин усунення.
Матеріалами справи підтверджено, що за наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 12.09.2024 № 485 призначено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що призвели до неналежної організації та здійснення заходів із запобігання та виявлення корупції у військовій частині НОМЕР_2 відповідно інформації, викладеної у доповідній записці, зареєстрованій у військовій частині НОМЕР_1 04.09.2024 № 44887/дск, (а.с.215-216,т.1) а також встановлення ступеню вини уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції у військовій частині НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення, наказано провести службове розслідування стосовно уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції у військовій частині НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 .
Аргументуючи позовні вимоги, позивач наголошує на незаконності проведення службового розслідування, оскільки в доповідній записці від 04.09.2024 № 44887/дск, яка стала його підставою, вказано, що перевірка проводилася для встановлення "… реального стану справ та координації внутрішнього контролю та управління ризиками у військовій частині НОМЕР_2 , а також надання допомоги на підставі окремого доручення командира військової частини НОМЕР_1 від 05.08.2024 № 760/28/24267". Натомість зі змісту окремого доручення командира військової частини НОМЕР_1 від 05.08.2024 № 760/28/24267 не вбачається призначення перевірки питань запобігання та виявлення корупції або будь-яких антикорупційних питань у в/ч НОМЕР_2 . 
Відхиляючи зазначені доводи позивачки суд першої інстанції виходив із таких мотивів.
З матеріалів справи встановлено, що окремим дорученням командира військової частини НОМЕР_1 від 05.08.2024 № 760/28/24267 (а.с.7,т.2) вимагалось проведення позапланової перевірки реального стану справ щодо організації, функціонування та координації внутрішнього контролю та управління ризиками у військових частинах НОМЕР_2 та НОМЕР_6 у період з 07 по 16.08.2024 та надання методичної допомоги задля виконання вимог підпунктів 7.3 та 8.2 Порядку організації в системі Міністерства оборони України внутрішнього контролю та управління ризиками, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 02.04.2019 № 145, а також для перевірки інформації, відображеної в рапорті начальника відділу внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_1 від 01.08.2024 № 6688. 
Правовий аналіз Порядку організації в системі Міністерства оборони України внутрішнього контролю та управління ризиками дає можливість дійти висновку,  що внутрішній контроль та управління ризиками у військовій частині є превентивним механізмом для попередження ризиків різної правової природи, серед яких виділено й корупційні. Тобто, суд першої інстанції слушно зауважив, що  навіть за відсутності прямої вказівки на вивчення реального стану питань запобігання та виявлення корупції або будь-яких антикорупційних питань у   військовій частині НОМЕР_2 , відповідна перевірка включає такі питання. 
Суд першої інстанції зазначив, що наведене також підтверджується за результатами безпосереднього вивчення доповідної записки від 04.09.2024 № 44887/дск, в якій вказано про неналежність провадження антикорупційної діяльності як елементу внутрішнього контролю та управління ризиками у військовій частині. 
Окрім того, апеляційний суд як і суд першої інстанції зазначає, що до безпосередніх функціональних обов`язків позивачки як особи з питань запобігання та виявлення корупції у військовій частині входило: розроблення, організація та контроль за проведенням заходів щодо запобігання корупційним правопорушенням та правопорушенням, пов`язаних з корупцією, а також організація роботи з оцінки корупційних ризиків у діяльності військової частини й надання методичної і консультативної роботи з питань додержання законодавства щодо запобігання корупції, що в свою чергу охоплюється предметом внутрішнього контролю та управління ризиками у військовій частині згідно приписів Порядку організації в системі Міністерства оборони України внутрішнього контролю та управління ризиками, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 02.04.2019 р. № 145. 
У відповідності до п.п.1, 2 розділу IV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.
Особи, які проводять службове розслідування, мають право: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); з дозволу командира (начальника) військовослужбовця, який скоїв правопорушення, отримувати необхідні документи, які стосуються службового розслідування; за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді.
У відповідності до п.3 розділу IV Порядку № 608 військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Відхиляючи доводи позивачки  щодо неналежного виконання особами, уповноваженими на проведення службового розслідування, своїх обов`язків, що мало прояв у формі морально-психологічного тиску на неї та позбавлення її можливості надання пояснень, суд першої інстанції зазначив, що допитані в судовому засіданні свідки не підтвердили факт здійснення такого тиску, засвідчивши лише суперечності між позивачем та членами комісії, які виникли під час їхнього безпосереднього спілкування. 
Контраргументів з цього приводу в апеляційній скарзі не міститься.
Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо безпідставності аргументів щодо порушення права позивачки на надання усних чи письмових пояснень, оскільки відповідно до матеріалів справи   ОСОБА_17 реалізувала своє право на відмову щодо надання відносно себе таких пояснень, що зафіксовано в акті про відмову від надання письмових пояснень від 18.09.2024, а також відображено у рапорті позивача командиру військової частини НОМЕР_2 від 18.09.2024. Крім того, суд першої інстанції слушно зауважив, що позивачка за власною ініціативою мала право звернутись до уповноважених осіб, з метою повідомлення відомостей, які на її думку, мають значення для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного службового розслідування, натомість не здійснила цього. 
У відповідності до розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини. 
У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. 
В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити. 
Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.
Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування. У разі якщо службове розслідування проводилося органом Військової служби правопорядку, акт та матеріали службового розслідування передаються на розгляд відповідному командиру (начальнику) військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, для прийняття рішення.
Як у позовній заяві так і у апеляційній скарзі представник позивачки акцентував увагу на недоліках проведення службового розслідування, які серед іншого відображені у відповідному акті.
Суд першої інстанції відхиляючи  доводи позивача щодо  відсутності у вступній частині акту вказівки про період проведення службового розслідування, а також зазначення його мети як, зокрема, визначення ступеню вини позивача , зауважив, що Порядком № 608 не передбачено вимогу щодо зазначення періоду проведення службового розслідування. 
Окрім того, з вступної частини акту службового розслідування вбачається, що його метою є "уточнення причин і умов, що призвели до неналежної організації та здійснення заходів із запобігання та виявлення корупції військовій частині НОМЕР_2 відповідно до інформації, викладеної у доповідні записці, зареєстрованій у військовій частині НОМЕР_1 04.09.2024 за № 44887/дск, а також встановлення ступеня вини уповноваженої з питань запобігання та виявлення корупції у військовій частині НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 , чиї дії або бездіяльність правопорушення стали причиною правопорушення". 
В аспекті наведеного вище апеляційний суд як і суд першої інстанції зазначає, що позивачка є призначеною позаштатною уповноваженою особою з питань запобігання та виявлення корупції у військовій частині НОМЕР_2 та військовій частині НОМЕР_1 до безпосередніх посадових повноважень якої належить організація та здійснення заходів із запобігання та виявлення корупції, отже у наведеному формулюванні мети службового розслідування відсутня упередженість та завчасне встановлення вини ОСОБА_1 та інших факторів, які могли б порушити права позивача в ході його проведення. 
Щодо описової частини акта службового розслідування, позивачем та її представником наголошувалось на відсутності обставин, які б свідчили про невиконання (неналежне виконання) позивачем як військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військової дисципліни або громадського порядку, а також зазначено, що вину позивача у неналежній організації та здійсненні заходів із запобігання та виявлення корупції у військовій частині не доведено. 
Відхиляючи зазначені доводи позивача суд першої інстанції зазначив, що  в розділі ІІІ акту службового розслідування встановлено наступні обставини: облік повідомлень про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" не здійснювався належним чином протягом майже 8 календарних місяців з моменту призначення уповноваженої особи. Журнал реєстрації був заведений за ініціативою майора ОСОБА_2 безпосередньо перед проведенням службового розслідування; візування, а відтак і перевірка проєктів актів з основної діяльності, адміністративно-господарських питань, кадрових питань (особового складу) у військовій частині НОМЕР_2 уповноваженою особою почало здійснюватися, лише з 07.08.2024, тобто через 11 місяців з моменту призначення; на час проведення службового розслідування не організовано роботу внутрішніх каналів повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень вимог Закону України "Про запобігання корупції". Наказ командира військової частини НОМЕР_2 з цього приводу не видавався, внутрішні канали повідомлення про корупцію не доведені під розпис до особового складу, відповідна інформація не була розміщена в загальнодоступних місцях військової частини НОМЕР_2 ; перевірка фактів подання декларацій суб`єктами декларування військової частини НОМЕР_2 уповноваженою особою не здійснювався; не здійснювався облік осіб притягнутих до відповідальності за вчинення корупційних правопорушень або правопорушень, пов`язаних з корупцією, відповідний журнал не заведений та не зареєстрований; в ході проведення службового розслідування не надано підтвердження вчасного подання до Національного агентства з питань запобігання корупції інформації за результатами роботи за звітний рік, а також документів на підтвердження організації роботу з оцінки корупційних ризиків у діяльності відповідного органу, підготовки заходів щодо їх усунення, внесення командиру відповідних пропозицій; уповноваженим із запобігання корупції не вживалося заходів, передбачених законом для обмеження спільної роботи близьких осіб; уповноважена особа щомісячно письмово не інформувала Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України про випадки виявлення корупційних правопорушень; відпрацювання документів, розпоряджень щодо запобігання та виявлення корупції по підпорядкованим військовим частинам проводилося неналежним чином, без чітких термінів виконання, контролю доповідей про впровадження цих порядків та механізмів.
Заперечуючи щодо фактів таких порушень та можливої вини ОСОБА_1 у їх виникненні, представник позивача зазначає, що в ході службового розслідування встановлено наявність журналу обліку повідомлень про можливі факти корупційних або пов`язаних з ними діянь у в/ч НОМЕР_2 , однак не вказано, які саме діяння не внесені в журнал і за який період і хто саме мав вносити відомості в цей журнал, що на його думку свідчить про недоведеність вини позивача. 
Ці ж доводи зазначені представником позивача і у апеляційній скарзі.
Відхиляючи такі доводи апелянта суд зазначає, що  у п.3.5 акту службового розслідування зазначено, що до такого журналу уповноважена особа з питань запобігання та виявлення корупції у військовій частині НОМЕР_2 , якою є позивачка за наказом від 13.09.2023 № 373, зобов`язана вносити повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції". Крім того, наявна і вказівка на період, з якого мав би здійснюватися такий облік - абз.2 п.3.5. - "з моменту призначення уповноваженої особи", тобто з 13.09.2023. 
Посилаючись на вимоги підпункту 2.8.1.5 пункту 2.8 Розділу 2 Інструкції з діловодства у ЗСУ від 31.01.2024 № 40, затвердженої наказом Головнокомандувача ЗСУ, комісія вказує, що всупереч цим положенням позивач протягом 11 місяців не візувала накази командира в/ч НОМЕР_8 , а почала їх візувати лише з 07.08.2024.
Представник позивача зазначає, що таке визначення є незаконним з огляду на те, що обов`язок перевірки наказів і проставлення на цих наказах відмітки про проведення відповідної перевірки уповноваженою особою, встановлено з 01.08.2024 після внесення змін до підпункту 2.8.1.5 пункту 2.8 Розділу 2 Інструкції з діловодства у ЗСУ від 31.01.2024 №40, затвердженої наказом Головнокомандувача ЗС України. 
Під час розгляду справи встановлено, що наказом Головнокомандувача від 31.07.2024 № 346 "Про затвердження змін до Інструкції з діловодства у Збройних Силах України" п.2.8.1.5 викладено у наступній редакції:
"Проєкти наказів з основної діяльності, адміністративно-господарської діяльності, по особовому складу (у тому числі по особовому складу державних службовців), що подаються на підпис командиру (керівнику) військової частини (установи), перед їх поданням на погодження до юридичного підрозділу обов`язково візуються (погоджуються) уповноваженим підрозділом (уповноваженою особою) з питань запобігання та виявлення корупції після погодження заінтересованими структурними підрозділами. Оцінка корупційних ризиків у таких документах здійснюється в порядку, визначеному керівником уповноваженого підрозділу з питань запобігання та виявлення корупції Збройних Сил України.
Посадовими особами юридичного підрозділу військової частини (установи) за наявності всіх необхідних віз (погоджень) обов`язково візуються всі проєкти розпорядчих документів правового характеру, а також накази по особовому складу.
Проєкти наказів, що подаються на підпис командиру (керівнику) військової частини (установи), обов`язково візуються (погоджуються) їх заступниками відповідно до розподілу повноважень та обов`язків.
Якщо в процесі погодження до проєкту наказу вносяться істотні зміни, він підлягає повторному погодженню."
Отже, обов`язок щодо візування (погодження) уповноваженим підрозділом (уповноваженою особою) з питань запобігання та виявлення корупції проєктів наказів з основної діяльності, адміністративно-господарської діяльності, по особовому складу (у тому числі по особовому складу державних службовців), що подаються на підпис командиру у позивача виник з 01.08.2024. Враховуючи, що позивачка, як уповноважена особа, розпочала його виконання лише з 07.08.2024, що не заперечується ОСОБА_1 , апеляційний суд погоджується із  висновком суду першої інстанції щодо протиправної бездіяльності в цій частині. 
Також представник позивача як у відзиві так і у апеляційній скарзі зазначає, що порушенням, яке визначила комісія (п.3.7), є відсутність організації роботи внутрішніх каналів у в/ч НОМЕР_2 . Однак, в акті службового розслідування комісією не визначено, а ні норму закону, яка порушена, а ні норму інструкції про порядок організації таких каналів. При цьому, представник позивача вказує, що інструкція з визначення порядку організації внутрішніх каналів повідомлення про корупцію відсутня і ніколи не створювалася; роз`яснень з приводу організації цих каналів, ні порад з боку законодавця та керівництва антикорупційних органів.
Відхиляючи такі доводи з урахуванням  ст.1 Закону України "Про запобігання корупції" суд зазначає, що внутрішні канали повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону - способи захищеного (у тому числі анонімного) повідомлення інформації викривачем керівнику або уповноваженому підрозділу (особі) органу, юридичної особи, у яких викривач працює, проходить службу чи навчання або на замовлення яких виконує роботу, а так само до органу вищого рівня, уповноважена особа якого здійснює контроль за дотриманням антикорупційного законодавства на підвідомчих підприємствах, в установах та організаціях.
За такого правового врегулювання на обставин справи, суд зазначає, що позивачка як уповноважена особа, була зобов`язана організувати роботу внутрішніх каналів у в/ч НОМЕР_2 , а тому відсутність вказівки комісії на безпосередню норму, яку порушила позивач, не скасовує її обов`язок, про який останній повинна була дізнатись та виконувати, виходячи з приписів Закону України "Про запобігання корупції", та не може спростувати факт виконання такого обов`язку. 
Згідно позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.02.2020 у справі № 813/1021/17 підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причин і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.
Враховуючи, що законодавством чітко визначено необхідність встановлення вини в діях саме того військовослужбовця, який притягується до дисциплінарної відповідальності, та оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності до позивача, тому суд вважає, що відповідачем доведено склад правопорушення, вчиненого позивачем, та наявність взаємозв`язку між її бездіяльністю та негативними наслідками.
Згідно п.1, 2 розділу VІ Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).
У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.
Аргументуючи протиправність оскаржуваного наказу, представник позивача зазначав, що позивач виконувала делеговані їй повноваження щодо запобігання та виявлення корупції, натомість жодним нормативно-правовим актом у військовій сфері не передбачено можливість притягнення особи за невиконання або неналежне виконання делегованих повноважень. 
Втім суд першої інстанції, дійшов переконання, що делегування за своєю правовою природою передбачає спосіб набуття уповноваженою особою повноважень в тій чи іншій сфері, що в свою чергу породжує її обов`язок щодо їхнього належного виконання та юридичну відповідальність у разі недотримання останнього. Таким чином, суд першої інстанції вважав, що незалежно від способу набуття своїх повноважень, позивач має нести юридичну відповідальність за їхнє неналежне виконання. 
Додатково колегія суддів зазначає, що наявність доповідної записки  позивачки  щодо  незаконності покладення на неї цих повноважень за умови   відсутності факту  визнання протиправним такого наказу та його скасування  не  змінюють висновки суду  про  наявність  таких  посадових обов`язків  та необхідність їх належного виконання.
Також у якості підстави для визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу в позовній заяві міститься вказівка на відсутність виду наказу як його обов`язкового реквізиту, відсутність реєстрації останнього в журналах реєстрації наказів з адміністративно-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 , та підписання останнього тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини. 
Загальні вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами, створеними в паперовій та електронній формі в Апараті Головнокомандувача Збройних Сил України, Генеральному штабі Збройних Сил України, командуваннях видів, родів військ (сил) Збройних Сил України, органах військового управління, штабах угруповань військ (сил), військових частинах (установах) Збройних Сил України (далі – військові частини, установи), включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік, зберігання і контроль за виконанням встановлено в Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 № 40 (далі - Інструкція № 40).
Відповідно до п.2.1.6 Інструкції № 40 у Збройних Силах України створюються такі види документів: наказ, директива, розпорядження, бойовий наказ, бойове розпорядження, окреме доручення (доручення), рішення, протокол, положення, постанова, інструкція, історичний формуляр, формуляр, правила, план, звіт, доповідь, донесення, доручення, акт, звуко- та відеозаписи, програма, алгоритм, рапорт, заява, телефонограма, факсограма, службовий лист, довідка, методичні рекомендації, доповідна та пояснювальна записки, протокол, припис, посвідчення про відрядження, відпускний квиток, графік відпусток, обхідний лист та інші документи, розроблені в установленому порядку. 
Наказ командира (керівника) - основний розпорядчий документ командира (керівника) військової частини (установи), виданий на правах єдиноначальності. Наказ містить норми, обов`язкові для виконання підлеглими.
Приписами п.2.3.5. Інструкції № 40 визначено, що накази з адміністративно-господарської діяльності видаються з питань щодо, зокрема, призначення розслідувань нещасних випадків, спеціальних розслідувань, розслідувань авіаційних подій (інцидентів), службових розслідувань та перевірок щодо невиконання або неналежного виконання службових обов`язків, невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших нормативних документів, порушень військової дисципліни, порушень у сфері охорони державної таємниці, пошкодження техніки чи втрати майна тощо; притягнення військовослужбовців та працівників до дисциплінарної відповідальності;
Згідно п.2.8.1.6 Інструкції № 40 накази підписує командир (керівник) військової частини (установи), а в разі його відсутності - посадова особа, яка виконує його обов`язки згідно з письмовим наказом. 
Як встановлено під час розгляду справи, що оскаржуваний документ оформлено у виді "наказу" та підписано генерал майором ОСОБА_18 , який на момент його створення, тимчасово виконував обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 , а тому суд не вбачає в даному випадку порушення Інструкції № 40. 
При цьому, на думку суду першої інстанції , відсутність безпосередньої вказівки на те, що видано саме наказ з адміністративно-господарської діяльності не є порушенням вимог діючого законодавства щодо державних стандартів та нормативів видання розпорядчого документу, яке спричиняє визнання його протиправним і недійним оскільки останнє безпосередньо не впливає на права і обов`язки позивача. 
Також суд вважає безпідставними доводи щодо відсутності реєстрації оскаржуваного наказу в журналах реєстрації наказів адміністративно-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 , оскільки матеріали адміністративної справи не містять доказів на їхнє підтвердження. 
Колегія суддів констатує, що з обсягу встановлених судом першої інстанції обставин випливає, що оскаржуваний наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.10.2024 № 124 "Про результати службового розслідування" є таким, що прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а тому підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.
Як наслідок, відсутні підстави і для задоволення позовних вимог щодо стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача невиплаченої премії за вересень 2024 року в розмірі 4290 грн., оскільки такі позовні вимоги є похідними від вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги, яким надано оцінку в мотивувальній частині постанови, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відхиляючи доводи апелянта , що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що перевірка питань організації роботи із запобігання та виявлення корупції, у в/ч НОМЕР_2 з 07 до 16 серпня 2024 року проводилася за відсутністю правових підстав, тобто з порушенням встановленого законом порядку (Положення №81/м) колегія суддів зазначає про таке.
Так, відповідно до Порядку організації в системі Міністерства оборони України внутрішнього контролю та управління ризиками, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 02.04.2019 № 145 при визначенні напрямків роботи відділу внутрішнього контролю враховується і робота з оцінки корупційних ризиків як не від`ємна складова загальної системи оцінки майбутніх негативних наслідків які виражаються в оцінці правових та організаційних факторів і причин, які стимулюють осіб до скоєння корупційних правопорушень під час виконання ними функцій держави.
В аспекті наведеного вище колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що внутрішній контроль та управління ризиками у військовій частині може включати і механізм запобігання для попередження ризиків різної правової природи, в тому числі і корупційних.
Принагідно слід зазначити, що у рішенні від 12 січня 2023 року у справі «Овчаренко та Колос проти України» (заяви № 27276/15 і № 33692/15) Європейського суду з прав людини зазначив, що  у справах щодо військової дисципліни навряд чи можна розробити норми, які б детально описували різні типи поведінки. Отже, органи державної влади мають формулювати подібні норми більш загально (див. рішення у справі «Асоціація австрійських солдатів-демократів і Губі проти Австрії» (), від 19 грудня 1994 року, пункт 31, Серія A № 302).
Інші доводи апеляційної скарги, яким надано оцінку в мотивувальній частині постанови, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п. п. 29 - 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994. 
При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх ( див. пункт 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001).
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1  є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року у справі № 420/34601/24 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Дата складення та підписання повного тексту судового рішення – 10 липня 2025 року .

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	А.Г. Федусик    Г.В. Семенюк