УВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
04 серпня 2025 року
м. Київ
справа № 201/1240/25
провадження № 51 - 2949 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу судді Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2025 року про повернення апеляційної скарги,
встановила:
Ухвалою Чечелівського районного суду м. Дніпра від 21 травня 2025 року задоволено клопотання прокурора, звільнено підозрювану ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 Кримінального кодексу України (далі-КК) у зв`язку із закінченням строку давності притягнення її до кримінальної відповідальності та закрито кримінальне провадження №72024000410000021 стосовно ОСОБА_5 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу у якій просив скасувати ухвалу місцевого суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Суддя Дніпровського апеляційного суду своєю ухвалою від 03 червня 2025 року керуючись приписами п. 2 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) повернув апеляційну скаргу ОСОБА_4 
ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу судді апеляційного суду від 03 червня 2025 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучену до неї копію судового рішення, суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.
Відповідно до приписів п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Право особи на апеляційне оскарження спрямовано насамперед на реалізацію гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод права на справедливий суд. Забезпечення такого права є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні.
При цьому, у своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним, воно може бути піддано допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. При цьому право доступу до суду не може бути обмеженим таким чином чи такою мірою, що саму суть права буде зведено нанівець.
Разом з тим, ст. 393 КПК визначено вичерпний перелік осіб, які мають право подати апеляційну скаргу, до яких, серед іншого, відносяться підозрюваний, обвинувачений, його законний представник чи захисник, а також інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.
Статтею 24 КПК визначено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому процесі. 
Отже, при вирішенні питання про наявність підстав для оскарження рішення суду до суду вищого рівня певною особою незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді, ключовим є з`ясування, чи насправді це рішення стосується інтересів особи тією мірою, що надає їй згідно з ч. 2 ст. 24 КПК право оскаржити його до вищих судових інстанцій.
Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, ухвалою Чечелівського районного суду м. Дніпра від 21 травня 2025 року кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 закрито та звільнено її від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до відповідальності.
Із оскаржуваного судового рішення видно, що суддя апеляційного суду, перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Чечелівського районного суду м. Дніпра від 21 травня 2025 року, встановив, що її подано всупереч положень п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК, оскільки відповідно до матеріалів провадження, останній не є учасником даного кримінального провадження,  ухвала місцевого суду не стосується його прав, свобод та інтересів. Більш того, судом апеляційної інстанції зазначено, що ухвалою суду першої інстанції не встановлювалася винуватість чи невинуватість будь-якої особи, в ухвалі відсутнє формулювання обвинувачення, яке було б визнане судом доведеним.
З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого переконання про необхідність повернення апеляційної скарги. 
Такий висновок узгоджується із зазначеними вище вимогами кримінального процесуального закону, тому посилання скаржника на те, що він може оскаржити ухвалу суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 , оскільки дане рішення стосується його  інтересів, є безпідставними.
Так, ухвала Чечелівського районного суду м. Дніпра від 21 травня 2025 року стосується виключно прав, свобод та інтересів ОСОБА_5 , яка була звільнена від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності. Відповідно, кримінальне провадження щодо неї було закрито.
При цьому суд не здійснював дослідження обставин щодо інших осіб, у тому числі й щодо ОСОБА_4 . Зазначена ухвала не містить жодної оцінки дій інших фігурантів провадження, не встановлює їх правовий статус, а також не формулює висновків щодо наявності чи відсутності в їхніх діях складу кримінального правопорушення.
Таким чином, ухвала суду від 21 травня 2025 року не може вважатися джерелом встановлених фактів чи доказів стосовно інших осіб, окрім ОСОБА_5 , та не має преюдиціального значення щодо обставин, пов`язаних з оцінкою дій ОСОБА_4 чи будь-якої іншої особи.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
За таких обставин, повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування судового рішення, не встановлено.
З огляду на викладене, а також зважаючи на те, що обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_4 не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданої до неї копії судового рішення вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
 
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу судді Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2025 року про повернення апеляційної скарги. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_6                              ОСОБА_2                                  ОСОБА_3