ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 серпня 2025 року           справа №200/1836/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гаврищук Т.Г., Геращенка І.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року у справі № 200/1836/25 (головуючий суддя у І інстанції – Тарасенко І.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах, -

                                                      ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування Рішення КСУ № 1-р/2020 (справа № 1-5/2018(746/15) від 23 січня 2020 року при розгляді заяви про призначення пенсії;
- визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову в призначенні пенсії від 14.02.2025 № 057150013649 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області;
- зобов`язати відповідача здійснити призначення та виплату позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 16.05.2022 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, та із зарахуванням до загального страхового стажу періодів навчання з 01.09.1987 по 27.06.1989 та з 01.12.1991 по 29.02.1992;
- зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періоди з 2000 по 2002 роки знаходження у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами або після неї, відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та за 2004 рік відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку згідно індивідуальних відомостей про позивача Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
В обґрунтування позову послалася на безпідставну відмову в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з не зарахуванням спірних періодів роботи до страхового та пільгового стажу, а також на рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії від 14.02.2025 № 057150013649.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо неврахування Рішення КСУ № 1-р/2020 (справа № 1-5/2018(746/15) від 23 січня 2020 року при розгляді заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 за Списком № 2 періоди з 2000 по 2002 роки знаходження у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами або після неї, відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та за 2004 рік відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку згідно індивідуальних відомостей про ОСОБА_1 Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди її навчання з 01.09.1987 по 27.06.1989 та з 01.12.1991 по 29.02.1992.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 07 лютого 2025 року із застосуванням пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 700,00 грн.
Не погодившись з судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 
Обґрунтування апеляційної скарги.
За матеріалами електронної пенсійної справи страховий стаж ОСОБА_1 становить 24 роки 11 місяців 06 днів.
Пільговий стаж роботи за Списком № 2 становить 08 років 04 місяці 09 днів.
Пільговий стаж роботи за Списком № 2 обчислено згідно наявних відомостей про спеціальний стаж у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Додаток ОК-5) по коду підстави обліку спеціального стажу ЗПЗ013Б1 (працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом міністрів України, і за результатами атестації робочих місць): з 01.12.1999 по 13.08.2000, з 01.01.2002 по 27.03.2002 ПрАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування», з 21.02.2003 по 30.06.2004, з 01.10.2004 по 25.10.2004 (17 днів), з 01.10.2018 по 23.09.2014 ПАТ «Азовзагальмаш», оскільки зазначені підприємства розміщені на території м. Маріуполь, яке відноситься до тимчасово окупованої РФ території України з 05.03.2022.
До пільгового стажу роботи за Списком № 2 не враховано період з 24.09.2014 по 24.11.2014, оскільки відсутні відомості про проведення чергової атестації робочих місць по підприємству ПАТ «Азовзагальмаш» (попередня атестація - наказ від 24.09.2009 № 172).
За результатами розгляду встановлено, що довідки № 673-690 від 12.08.2021 ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування», довідка № 673-639 від 29.07.2021 ПАТ «Азовзагальмаш» не відповідають вимогам пункту 20 Порядку № 637щодо підтвердження пільгового характеру роботи.
Накази про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку по підприємствам Приватне акціонерне товариство «Маріупольський завод важкого машинобудування», Приватне акціонерного товариства «Азовзагальмаш» в період роботи особи за професією електрозварник на автоматичних та напівавтоматичних машинах, зайняті зварюванням у середовищі вуглекислого газу, на роботах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, а також на напівавтоматичних машинах, не надавались.
Виписки із наказів по підприємствам про проведення атестації на відповідному робочому місці згідно вимог пункту 10 наказу МПСПУ від 18.11.2005 № 383 «Про затвердження Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах» не надавались.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058, в зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу, а також в зв`язку з недосягненням встановленого пенсійного віку, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області 07.03.2025 прийнято рішення № 057150013649 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача ГУ ПФУ в Донецькій області.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. 
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП “Діловодство спеціалізованого суду”.
Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).
Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему “Електронний суд” матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.
Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі “Електронний суд”.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
ОСОБА_1 , 05 лютого 2025 року звернулася до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07 березня 2025 року № 057150013649 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу, а також недосягненням встановленого пенсійного віку.
Як вбачається зі спірного рішення: вік заявниці – 52 роки 08 місяців, страховий стаж становить – 24 роки 11 місяців 06 днів, в тому числі враховано час догляду за дитиною до 3-річного віку 16.10.2000 року (особа працювала на підприємстві, що підтверджено відомостями в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування код підстави ЗП3056Е1, ЗП3056Ж1, ЗП3056Ж2 за 2000-2004 роки). Пільговий стаж роботи позивача за Списком № 2 становить 08 років 04 місяці 09 днів.
Пільговий стаж роботи за Списком № 2 обчислено згідно наявних відомостей про спеціальний стаж у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування по коду підстави обліку спеціального стажу ЗПЗ013Б1 (працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій ,посад і показників, затверджуваним Кабінетом міністрів України, і за результатами атестації робочих місць): з 01.12.1999 по 13.08.2000, з 01.01.2002 по 27.03.2002 (ПрАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» код ЄДРПОУ 20355550); з 21.02.2003 по 30.06.2004, з 01.10.2004 по 25.10.2004 (17 днів), з 01.10.2018 по 23.09.2014 (ПАТ «Азовзагальмаш» код ЄДРПОУ 13504334), оскільки зазначені підприємства розміщені на території м. Маріуполь, яке відноситься до тимчасово окупованої російською федерацією території України з 05.03.2022.
До пільгового стажу роботи за Списком № 2 не враховано період з 24.09.2014 по 24.11.2014, оскільки відсутні відомості про проведення чергової атестації робочих місць по підприємству ПАТ «Азовзагальмаш» (попередня атестація наказ від 24.09.2009 № 172).
Також в рішенні зазначено, що за результатами розгляду встановлено, що довідки від 12.08.2021 № 673-690 Приватного акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування», довідка від 29.07.2021 № 673-639 Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» видані на загальних підставах, не відповідають вимогам пункту 20 Порядку № 637 щодо підтвердження пільгового характеру роботи. Накази про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку по підприємствам Приватне акціонерне товариство «Маріупольський завод важкого машинобудування», Приватне акціонерного товариства «Азовзагальмаш» в період роботи особи за професією електрозварник на автоматичних та напівавтоматичних машинах, зайняті зварюванням у середовищі вуглекислого газу, на роботах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, а також на напівавтоматичних машинах, не надавались.
Виписки із наказів по підприємствам про проведення атестації на відповідному робочому місці згідно вимог пункту 10 наказу МПСПУ від 18.11.2005 № 383 «Про затвердження Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах» не надавались.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що позивач на час звернення з заявою про призначення пенсії досягла пенсійного віку 50 років, має необхідний страховий та пільговий стаж, тому має право на призначення пенсії на пільгових умовах з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020.
Оцінка суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.
Відповідно до частини третьої статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.
03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:
«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».
За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20.
Щодо вимоги позивача про зарахування до її страхового стажу періодів навчання з 01.09.1987 по 27.06.1989 та з 01.12.1991 по 29.02.1992, суд зазначає наступне.
Відповідно до атестату № НОМЕР_1 , ОСОБА_2 27 червня 1989 року закінчила професійно-технічне училище № 60 за професією контролер – касир продовольчих товарів.
Відповідно до атестату № НОМЕР_2 , ОСОБА_2 29 лютого 1992 року закінчила професійно-технічне училище № 2 м. Маріуполя за професією штукатур, лицювальник-плиточник. Цей період навчання позивача також підтверджена записом № 6 її трудової книжки.
Відповідно до записів трудової книжки № 7, 8 ОСОБА_1 з 16 березня 1992 року по 07 грудня 1992 року працювала штукатуром 3 розряду, тобто за професією отриманої під час навчання в період з 01.12.1991 по 29.02.1992 
Пунктом «д» ч. 3 ст. 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи, який дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Пунктами 109 та 117 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року №590, було передбачено, що навчання в училищах та школах системи державних трудових резервів та системи професійно-технічної освіти (у ремісничих, залізничних училищах, гірничопромислових школах та училищах, школах фабрично-заводського навчання, училищах механізації сільського господарства, технічних училищах, професійно-технічних училищ) та в інших училищах, школах та на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації зараховується в стаж роботи, доказом стажу роботи може бути, зокрема, трудова книжка, довідка.
Відповідно до п. 8 Порядку № 637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Тобто, надання інших документів для підтвердження трудового стажу необхідне лише за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній.
Матеріалами справи підтверджується період навчання позивача. При цьому, відповідач мав змогу визначити періоди навчання, які мали бути зараховані до її трудового та відповідно страхового стажу.
Більш того, в обох атестатах є дата прийняття рішення кваліфікаційними комісіями, обидва атестата підписані директорами та заступниками відповідних учбових закладів й засвідчені печатками, у моїх роботодавців були відсутні питання щодо кваліфікації позивача.
Доказів щодо того, що ці атестати є дійсними, станом на дату подання цієї позовної заяви відповідачем не надано, а визнання атестатів недійсними будь-яким способом не відноситься до компетенції відповідача.
Як зазначає Верховний Суд в постанові від 29.04.2020 у справі № 591/1841/17, відсутність підпису голови екзаменаційної комісії не спростовує факт навчання, та відповідно період навчання має бути зарахований до стажу роботи.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання Пенсійного фонду зарахувати до страхового стажу позивача періодів її навчання є такими, що підлягають задоволенню.
Щодо про зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періоди з 2000 по 2002 роки знаходження у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами або після неї, відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та за 2004 рік відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку згідно індивідуальних відомостей Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, суд зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 народила дочку ОСОБА_3 , що підтверджує свідоцтво про народження дитини видане Відділом записів актів громадського стану від 09.11.2000 НОМЕР_3 , у зв`язку з чим 3 місяці 14 днів знаходилась на лікарняному, що підтверджують індивідуальні відомості про ОСОБА_1 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у формі 5 ОК. 
Запис на 6 сторінці довідки ОК-5 містить код підстави БСВ ЗПЗ056Е1 та позначає тимчасову непрацездатність, що почалась у період роботи. У випадку позивача – це відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами або після неї, що була надана ОСОБА_1 на підставі ст. 4, 17 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 № 504/96-ВР.
В період з 2000 року по 2002 рік 20 місяців 28 днів ОСОБА_1 перебувала у відпустці по догляду непрацюючої матері за малолітньою дитиною до досягнення 3-річного віку, що була надана згідно ст. 4, 18 Закону України «Про відпустки». Це підтверджують дані Реєстру, мають код підстави БСВ ЗПЗ056Ж1 та позначає час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
У 2004 році ОСОБА_1 3 місяці 1 день знаходилась у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, що також доводять дані Реєстру на сторінці 6 код ЗПЗ056Ж2 - Перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку. Можливість надання такої відпустки передбачена ч. 7 ст. 179 Кодексу законів про працю (далі – КЗпП) та п. 3 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про відпустки».
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, до страхового стажу зараховуються періоди, протягом яких особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за які щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до трудового стажу для призначення пенсії до 01.01.2004 (дата набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Так, до 01.01.2004 до трудового стажу включалися всі періоди перебування у трудових відносинах, в тому числі у періоди відпусток: для догляду за дитиною до 3-х років, у зв`язку з вагітністю та пологами та для догляду за дитиною відповідно до медичного висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Також до трудового стажу до 01.01.2004 включався час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Починаючи з 01.01.2004, час догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, зараховується до страхового стажу матері при умові, якщо особа доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку та при умові отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Частиною 1 статті 181 Кодексу законів про працю України визначено, що додаткова відпустка без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років надаються за заявою жінки або осіб, зазначених у частині четвертій статті 179 цього Кодексу, повністю або частинами в межах встановленого строку і оформляються наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.
В свою чергу, частиною 4 статті 179 Кодексу законів про працю України встановлено, що частково оплачувана відпустка і додаткова відпустка без збереженні заробітної плати по догляду за дитиною можуть бути використані повністю або частинам також батьком дитини, бабкою, дідом або іншими родичами, які фактично здійснюють догляд за дитиною.
Статтею 179 Кодексу законів про працю України зазначено, що у разі, коли дитина потребує домашнього догляду, жінці в обов`язковому порядку надається відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більше, як до досягнення дитиною шестирічного віку.
Частиною 2 статті 181 Кодексу законів про працю України визначено, що час частково оплачуваної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею віку двох років і додаткової відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років (до шести років - частина друга статті 179) зараховується як в загальний, так і в безперервний стаж роботи і в стаж роботи за спеціальністю. В стаж роботи, що дає право на щорічні оплачувані відпустки, час відпусток по догляду за дитиною не зараховується.
Пунктом 11 Порядку № 637 зазначено про те, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини, а документом, що підтверджує досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, може бути інформація із системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України.
За таких обставин, період відпустки зараховується до загального стажу роботи, а також до спеціального стажу роботи, який дає право особі на пенсію за віком на пільгових умовах. При цьому виключається можливість зменшення тривалості трудового стажу в зв`язку з невиконанням під час відпустки своїх безпосередніх трудових обов`язків.
Тобто, час перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку підлягає зарахуванню як до загального так і до стажу роботи за спеціальністю.
Така правова позиція узгоджується із висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 у справі № 607/6447/17-а та у постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 522/5062/15-а.
Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку періоди знаходження позивача у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 2000 по 2002 рік, а в 2004 році у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку протиправно не були зараховані відповідачем до страхового стажу та спеціального стажу її роботи, який дає право особі на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2.
Та правильно визначив, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 057150013649 від 14.02.2025 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Як визначено пунктами 3 та 8 частини шостої статі 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, а також типові справи.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                               ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року у справі № 200/1836/25 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року у справі № 200/1836/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 21 серпня 2025 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 21 серпня 2025 року.

Головуючий суддя                                                            І.Д. Компанієць

Судді                                                                                 Т.Г. Гаврищук

                                                                                І.В. Геращенко