ПОСТАНОВА 
Іменем України

04 серпня 2025 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 401/2840/22
провадження № 22-ц/4809/723/25 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя – Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),
судді – Дуковський О. Л., Письменний О. А.
за участю секретаря - Соловйової І.О.

сторони у справі:

позивач (відповідач за зустрічним позовом)- ОСОБА_1 
                                         представник адвокат Охріменко В.Б.;

відповідач (позивач за зустрічним позовом) – ОСОБА_2 
                                                представник адвокат Гонтар В.М. 

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну  скаргу  ОСОБА_1  на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 січня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення на його користь грошової компенсації вартості частини спірного майна ( ОСОБА_3 ), - 
В С Т А Н О В И В : 
Короткий зміст позовної заяви
У листопаді 2022 р ОСОБА_1 звернулася до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про: 
-визнання квартири АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя;
- поділ спільного майна шляхом визнання за кожним із сторін право власності по 1/2 частині спірної квартири.
В обґрунтування вимог позивач ОСОБА_1 , інтереси якої представляє представник ОСОБА_4 , зазначила, що 03 вересня 2016 року між сторонами був укладений шлюб. 
У період шлюбу у 2019 році за спільні кошти подружжя придбало квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , титульний власник ОСОБА_2 . Нерухомість є спільною сумісною власністю подружжя, відповідач створює перешкоди у володінні власністю. 
Зустрічна позовна заява
30 березня 2023 року відповідач ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву, якою просить про : 
-визнання особистою власністю ОСОБА_2 7/25 частини вартістю 47685 грн квартири АДРЕСА_1 ; 
-визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 18/25 частини вартістю 169 065 грн вказаної квартири;
-визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 автомобіль Mazda 3, 2006 року випуску, НОМЕР_1 вартістю 4030 доларів США; 
-визнати за ОСОБА_2 право власності на 18/25 вартістю 156060 грн квартири, з яких 7/25 є його особистою власністю;
- залишити за ОСОБА_1 право власності на 7/25 частини вартістю 60690 грн квартири; 
-визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля Mazda 3, 2006 року випуску, НОМЕР_1 вартістю 2150 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на 31.03.2023р складає 81055 грн ; 
-залишити за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля Mazda 3, 2006 року випуску, НОМЕР_1 вартістю 2150 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на 31.03.2023р складає 81055 грн.
В обґрунтування вимоги вказує, що позовні вимоги ОСОБА_1  в частині визначення розміру часток спільного майна він не визнає. 
Під час спільного проживання, він частково за свої кошти згідно договору купівлі-продажу від 07 серпня 2019 року, придбав квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 216 750 грн. 
З цих коштів 47 733 грн є коштами його батьків від продажу належної їм квартири, які надані особисто йому, тому ці кошти є його особистими, відповідно квартира не підлягає поділу порівну. 
Спірна квартира є спільною сумісною власністю лише в частині тих коштів, які вкладені з сімейного бюджету, тому не підлягає поділу в рівних частках.
В період шлюбу сторонами придбано автомобіль Mazda 3, 2006 року випуску, НОМЕР_1 у громадянина ОСОБА_5 .
Однак кошти на купівлю автівки позичені, що підтверджується складеною розпискою про отримання від ОСОБА_1 4300 доларів США за вказаний автомобіль 12.12.2021 р.  
Уточнення зустрічного позову
18 березня 2024 року від представника ОСОБА_2 надійшла заява про продаж ОСОБА_1 спірного автомобіля, договір купівлі-продажу транспортного засобу від 03.08.2022 року. 
Відтак, позовні вимоги в частині поділу автомобіля змінює та просить стягнути частину вартості автівки. Середня ринкова ціна транспорту становить 5 404 долари США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 15.03.2024 року дорівнює 5404*38,6854=209 055 грн 90 коп. Тому вартості - 104527 грн 95 коп, які має йому сплатити ОСОБА_1 . 
А тому просить додатково стягнути з ОСОБА_1 на свою користь кошти в сумі 104527 грн 95 коп. 
Відзив на зустрічну позовну заяву 
12 квітня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Охріменко В. Б. надав суду відзив на уточнену зустрічну позовну заяву, якими позовні вимоги не визнає.
Вказує про безпідставність доводів позивача ОСОБА_2 , що спірна квартира не є спільною сумісною власністю подружжя. Достатніх доказів, на кшталт правочину між відповідачем та батьками, суду не надано. 
Щодо поділу автомобіля, то дійсно під час шлюбу, ОСОБА_1 придбала автомобіль Mazda 3, 2006 року випуску, НОМЕР_1 , який перебував виключно у її користуванні. 
Автомобіль продано з метою виручити кошти для лікування спільної доньки, таке рішення прийнято обопільно сторонами. 
03.08.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, автомобіля Mazda 3, 2006 року випуску, який оформлено та підписано сторонами в сервісному центрі 5348 РСЦ ГСЦ МВС у Полтавській області № 5348/2022/3311523, продано за 50 000 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу. 
ОСОБА_2 , достеменно знав про продаж автомобіля, так як кошти, вилучені за продаж автомобіля, реалізовані на потреби сім`ї, утримання (лікування) спільної доньки. 
Відповідь на відзив
22 квітня 2021 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Гонтара В. М. надійшла відповідь на відзив, у якому зазначено, що факт надання коштів батьками ОСОБА_2 для придбання спірної квартири, належним чином доведений відповідними доказами. 
Не погоджується з доводами ОСОБА_1 щодо спірного автомобіля, так як ніякої згоди на продаж автомобіля ОСОБА_2 не надавав, і кошти від продажу на лікування доньки не використовувались, жодного доказу оплати лікування доньки суду не надано. 
Контррозрахунку вартості автомобіля позивачка не представила, визначений нею розмір продажу, є об`єктивно недостовірним.
Судове рішення
Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя, задоволено частково.
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, та поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення на його користь грошової компенсації вартості частини спірного майна, задоволено. Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_2 7/25 частини, вартістю 47 685 грн, квартири АДРЕСА_1 . Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , 18/25 частини, вартістю 169065 грн, квартири АДРЕСА_1 .
У порядку поділу майна за ОСОБА_2 визнано право власності на 16/25 частини, вартістю 156060 грн, квартири АДРЕСА_1 , з яких 7/25 частин є його особистою приватною власністю. У порядку поділу майна визнано за ОСОБА_1 право власності на 9/25 частини, вартістю 60690 грн, квартири АДРЕСА_1 .
Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 автомобіль марки «Mazda 3», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
У порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 104 527,95 грн, як компенсацію за частину права власності автомобіля марки «Mazda 3», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . В порядку розподілу судових витрат стягнуто з ОСОБА_1 на користь до ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 896,92 грн. 
Апеляційна скарга
Не погоджуючись з судовим рішенням, адвокат позивачки  ОСОБА_4  подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 січня 2025 року  в  цивільній справі № 401/2840/22, та ухвали нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1  задовольнити в повному обсязі, а в зустрічному позові  ОСОБА_2 відмовити. Стягнути з  ОСОБА_2 судові  витрати понесені під час розгляду апеляційної скарги. 
Вказано, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач за зустрічним позовом довів, що 7/25 частини квартири придбано за його особисті кошти. Жодних належних доказів, що саме кошти  від продажу батьком своєї квартири складали частину купівлі спірної квартири, суду не надано.
Так, позивач (відповідач - за первісним позовом), зазначав, що під час спільного проживання він частково за свої кошти на підставі договору купівлі-продажу від 07 серпня 2019 року придбав квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 216 750 грн (двісті шістнадцять тисяч сімсот п`ятдесят) грн.

З цих коштів 47 733 (сорок сім тисяч сімсот тридцять три) грн - це кошти одержані ОСОБА_2 від батьків від продажу належної їм квартири, відтак, він вважає їх особистими коштами. Тому, спірна квартира, на яку претендує ОСОБА_1 , не є повністю спільною сумісною власністю подружжя і не підлягає поділу в рівних частках в порядку, передбаченому статтями 60, 70 СК України.

Свідок зі сторони ОСОБА_2  його мати,  пояснила, що надала сину для придбання житла 4500 доларів США. Інший свідок батько ОСОБА_2  вказав, що продавши із дружиною власну квартиру  за 3500  та доклавши 1000 доларів США, кошти передали синові.  
Таким чином пояснення свідків розбіжні, на що суд не звернув уваги. Справа не містить жодних доказів  про  укладання будь-яких правочинів між  ОСОБА_2  та батьками, тому безумовно погоджуватися, що обставина передачі  коштів є встановленою,  суперечить вимогам законодавства. 
Суд не дослідив та не перевірив на підставі якого документа відбулася передача грошових коштів, у результаті чого дійшов неправильного висновку про те, що кошти в розмірі 20 000,00 євро (еквівалент 233088,30 грн) є особистою приватною власністю позивача та були використані для придбання квартири.
Для подружжя передбачено презумпцію спільності права власності. Ця презумпція може бути спростована й жінка та (або) чоловік можуть оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Той з подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. 
Також звертає увагу, що  в договорі купівлі-продажу від 07 серпня 2019 року, п.8, зазначено що покупець набуває зазначену вище квартиру за згодою дружини -  ОСОБА_1 , що викладено в окремій заяві, яка зберігається в справах приватного нотаріуса Бабенко В.М. Світловодського міського нотаріального округу. Судом не враховано, висновки Верховного Суду у справі № 712/3590/22 від 03.06.2024р, з яких слідує, що наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованому у такому договорі свідчить про придбання майна за спільні кошти. 
ОСОБА_1 придбала автомобіль Магсіа 3, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував виключно у її користуванні.

Під час користування автомобілем, з`ясувалось, що він потребує коштовного ремонту. Зважаючи на ті обставини, що для лікування доньки треба кошти на лікування та зважаючи на необхідність ремонту автомобіля, ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 для вирішення даних питань. Однак останній відмовився дати гроші та запропонував вирішити фінансові проблеми, продавши автомобіль.

03.08.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, автомобіля, який було оформлено та підписано сторонами в сервісному центрі 5348 РСЦ ГСЦ МВС в Полтавській області № 5348/2022/3311523 в присутності адміністратора Могили В.В., який перевірив відповідність інформації внесеної до цього договору документами, які були надані сторонами.

Автомобіль  продано за 50 000, 00 (п`ятдесят тисяч гривень), що підтверджується   договором купівлі-продажу транспортного засобу. 
Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересахсім`ї.
Спірний автомобіль відчужений під час перебування сторін у шлюбі. ОСОБА_2 був обізнаний про продаж автомобіля, так як кошти витрачені на потреби сім`ї - лікування дитини та побутові витрати в інтересах сім`ї.
Відзив на апеляційну скаргу
Не погоджуючись з апеляційною скаргою, представник відповідача, адвокат Гонтар В. М. подав відзив, яким просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін. 
Вказує, що апеляційна скарга  обґрунтована тим, що на думку  сторони позивача, суд першої інстанції зробив помилкові висновки про належність  відповідачу 7/25 частки квартири, оскільки на переконання представника позивача в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази цільового використання  коштів  на придбання спірної квартири. 
Вказані доводи апелянта є необґрунтованими, так як тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
В свою чергу Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 22 січня 2020 року по справі №711/2302/18 зазначив: «Придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. 
Між продажем батьками відповідача квартири та укладенням сторонами договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , минуло лише 2 місяці, що в сукупності з поясненнями свідків доводить факт часткового придбання майна за особисті кошти відповідача. 
Позивач та її представник не надали суду належних і допустимих доказів, які б спростовували показання допитаних судом свідків. 
Доводи про те, що автомобіль відчужено за час перебування сторін у шлюбі за наданою згодою другого подружжя, а кошти були витрачені в інтересах сім`ї, належним чином не підтверджено. 
Позов про розірвання шлюбу ініційований відповідачем 05.07.2022, натомість спірний автомобіль відчужено позивачем без згоди відповідача в серпні 2022 року, тобто вже після відкриття провадження в справі. 
       Позивач не долучила жодного доказу на підтвердження використання коштів, отриманих від продажу спірного автомобіля, в інтересах сім`ї вартість лікування дитини.  
Рух справи
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 15 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 січня 2025 року.
Ухвалою від 17 квітня 2025 року справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 січня 2025 року призначено  до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді  на   22 травня 2025 року.
Заяву ОСОБА_1   про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду – задовольнити.
Ухвалою від 20 травня 2025р  постановлено розгляд справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 січня 2025 року здійснювати в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представником заявника адвокатом Охріменком Валерієм Броніславовичем. 
Також ухвалою від 20 травня 2025р задоволено заяву  ОСОБА_2  про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представником заявника адвокатом Гонтарем Валерієм Миколайовичем. 

Ухвалою від 20 травня 2025р вирішено заяву  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Гонтар Валерій Миколайович, про поновлення строку для подачі відзиву задовольнити частково. Продовжити  ОСОБА_2 строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 січня 2025 року, встановлений в ухвалі Кропивницького апеляційного суду від 15 квітня 2025 року.

Позиція сторін у суді
       Сторони належним чином повідомлені про судовий розгляд. У суді апеляційної інстанції інтереси сторін представляли адвокат Гонтар В.М., адвокат Охріменко В.Б. 
       Представник ОСОБА_1 адвокат Охріменко В.Б. просив суд скасувати судове рішення та ухвалити нове, представник відповідача адвокат Гонтар В.М. просив залишити рішення суду без змін.
Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини справи:
Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 листопада 2022 року шлюб між  ОСОБА_2  та  ОСОБА_7 , що був зареєстрований 03 вересня 2016 року Світловодським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградської області, актовий запис №17, розірваний.
З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності, та нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, номер інформаційної довідки від 25.10.2022 р власником нерухомого майна, квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 (загальною площею 53.6 кв. житловою 33 кв.м.) на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1439 від 07.08.2019 року, є ОСОБА_2 .
З договору купівлі-продажу квартири вбачається, що вартість квартири на час її придбання складає 216 750 гривень.
З довідки про склад сім`ї від 17.08.2022 року встановлено, що у квартирі за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до договору купівлі-продажу (квартири) від 25.06.2019р,  укладеним між батьком відповідача ОСОБА_9 (продавець) та ОСОБА_10 (покупець), реєстровий напис № 479, згідно якого (п.3.1.) виходить, що продаж квартири вчинено за ціною 47 733,00 грн.
Автомобіль  Mazda 3, 2006 року випуску, НОМЕР_1 придбано у громадянина ОСОБА_5 , що підтверджується складеною 12.12.2021 року розпискою, за якою від ОСОБА_1 отримано 4300 доларів США.
На виконання ухвали суду Територіальний сервісний центр МВС №5348 надав договір купівлі-продажу транспортного засобу Mazda 3, 2006 року випуску, НОМЕР_1 від 03.08.2022 року, відповідно до якого ОСОБА_1 продала вказаний автомобіль за 50 000 грн. ОСОБА_6 .
На виконання ухвали суду Територіальний сервісний центр ТСЦ МВС №5342 надав копію договору купівлі-продажу транспортного засобу Mazda 3, 2006 року випуску, НОМЕР_1 від 30.05.2022 року та довіреність від 13.12.2021 року на підставі яких 30.05.2022 року здійснено перереєстрацію автомобіля Mazda 3, 2006 року випуску, днз НОМЕР_1 .
Згідно з калькулятором АВТО РІА наданої представником відповідача середня ринкова ціна на проданий ОСОБА_1 автомобіль становить 5 404 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 15.03.2024 року дорівнює 5404*38,6854=209 055 грн 90 коп.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю ОСОБА_2 , у 2019 році син з невісткою придбали квартиру. Свідок надала сину для покупки житла 4 500 доларів США. Син в той час працював за кордоном, заробляв гроші на житло. 
Свідок ОСОБА_9 , батько ОСОБА_2 , у судовому засіданні надав аналогічні пояснення. Пояснив, що власну квартиру з дружиною продали, щоб допомогти сину з невісткою фінансово для покупки житла. Квартиру продали за 3500 доларів США, доклали 1000 доларів США та віддали синові для купівлі спірної квартири. 
Норми права застосовані судом до спірних правовідносин 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Відповідно до ст.ст. 356, 357 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
За змістом ст.ст. 368, 372 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Статтями 60, 61 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.  Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
Згідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
До ст.71 СК України  майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. 
За ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте ними до шлюбу; майно, набуте ними за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте ними за час шлюбу, але за кошти, які належали їм особисто; житло, набуте ними за час шлюбу внаслідок його приватизації, тощо. 
Як роз`яснено судам у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. 
Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. 
Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачений ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.
У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майна може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. 
У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя, і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості, тобто визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року по справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.10.2020 року по справі № 483/812/19 (провадження № 61-20774св19 ) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 545/2396/20 (провадження № 61-4894св22).
Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
За ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
В порядку ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, ч.4 ст. 263 ЦПК.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції  підлягає скасування з підстав порушення судом першої інстанції норми процесуального права, що становить обов`язкову підставу для скасування судового рішення, ст. 376 ЦПК. За наслідком перегляду та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів знаходить за необхідне відмовити в задоволенні зустрічного позову і повністю задовольнити первісний позов. 
Мотиви апеляційного суду
Між сторонами виник спір  щодо поділу спільного майна подружжя. Шлюб між сторонами тривав з 03 вересня 2016 року по 9 листопада 2022 року, період набрання чинності судового рішення становить 30 днів. 
За час спільного проживання сторони у спільну сумісну власність набули майно, режим якого врегульований ст.ст. 60,61 СК. Зокрема, квартиру АДРЕСА_1 ,  на підставі договору купівлі-продажу від 07.08.2019 року за  216 750 гривень, титульний власник ОСОБА_2 . Автомобіль Mazda 3, 2006 року випуску, НОМЕР_1 придбано у громадянина ОСОБА_5 , розпискою вказано про передачу коштів від 12.12.2021 року продавцю ОСОБА_12 вартість автівки 4300 доларів США. 
Позивач просить поділити квартиру порівну, визнати за кожним право власності по частині, наводить обставини,за яких виникла потреба в поділі майна, зокрема перешкоди в користуванні власністю з боку відповідача. 
Відповідач у зустрічному позові, заперечуючи частково позовні вимоги, просить поділ спірної квартири поділити згідно часток, що відповідає його особистого вкладу за рахунок його власних коштів, дар від батьків, тобто у співвідношенні 16/25 частини і 9/25 частини. Обґрунтувавши, що його батьки у червні 2019 року продали квартиру і виручені кошти надали йому на придбання нерухомості.
Також просить поділити спільний автомобіль, який проданий позивачкою в період погіршення відносин, часу, що відповідає припиненню відносин та без його згоди. Вартість визначив згідно ринкової вартості аналогічного транспорту. 
Суд першої інстанції правильно визначився з мотивами спору, застосував норми права, які регулюють правовідносини сторін.
Разом з тим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, не ґрунтуються на переконливих та достатніх доказах. 
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Охрименка В.Б., колегія суддів виходить з положень закону, якими керувався суд першої інстанції.
Статтею 60 СК України, що регулює презумпцію спільності майна, статтею 63 СК України, за якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до статті 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно положень ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як вбачається з договору купівлі-продажу, спірна квартира АДРЕСА_1 придбана 07.08.2019 року, тобто в період шлюбу. 
Згідно визначених норм права, майно придбане в період шлюбу є спільним сумісним майном, власність подружжя є рівною, тобто по частині, саме про це у позові просила позивачка, вказуючи, що власність зареєстрована на чоловіка, який становить їй перешкоди у користування майном. Таким позовом вважає за необхідне захистити своє право власності, юридично мати реєстрацію власності.
Відповідач вказував, що в купівлю квартири вклав особисті кошти, тому рівність часток суперечить вимогам ст. 57 СК. .
З позицією відповідача погодився суд першої інстанції, а саме ОСОБА_2 надав достовірні докази, які підтверджують його право особистої власності на 7/25 квартири, решта 18/25 підлягає поділу між бувшим подружжям. 
Втім, колегія суддів не може погодитись з такими доводами відповідача та вважає їх недоведеними. 
Зокрема, матеріали справи не містять будь-яких переконливих доказів, які б свідчила, що сторони об`єктивно не мали та не могли мати дохід, щоб власними зусиллями придбати нерухомість і саме кошти виручені батьком відповідача з продажу власної квартири, скеровані для купівлі спірного майна.
Велика Палата Верховного Суду  наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц). 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). 
Суд зважив і прийняв до уваги докази сторони відповідача, зокрема, свідчення в суді батьків відповідача, а також письмовий доказ, договір купівлі-продажу від 25 червня 2019 року, вартість продажу 47 733 грн.
Разом з тим, слушним є заперечення апелянта з аргументацією висновків Верховного Суду, що докази, що саме кошти надавались для купівлі майна і саме за рахунок них придбане спірне майно, не є достатньо переконливими, більш можливими, які не можна прийнята за основу.
У договорі купівлі-продажу від 07.09.2019 року (а.с.59 том 1) вказано, що покупець набуває квартиру за згодою дружини ОСОБА_13 , відтак йдеться про спільне майно подружжя, при цьому застережень, що майно в якійсь частині є особистим майном покупця, на яке згода подружжя не потрібна або не розповсюджується режим спільності, як придбане під час шлюбу, положення правочину не містять.
Колегія суддів також звернула увагу і на пояснення свідків, розбіжності зазначеного розміру коштів переданих сину, а також співвідношення курсу долара на 2019 рік зазначеному розміру коштів переданих сину. 47 733 грн відповідало 1 800 умовних одиниць. Свідчення були щодо 4500 доларів, другий свідок вказав 3500 доларів, що вочевидь не відповідає вартості продажу. Суд першої інстанції виходив з суми 47 733 грн, відрахувавши з вартості спірної квартири 216 750 грн, однак вказані невідповідності свідчень, ставлять під сумнів цей доказ загалом. 
Таким чином, суд першої інстанції за наслідком з`ясування та оцінки доказів сторін помилився з висновком, що спірна квартира не в повному обсязі підлягає поділу між сторонами, безпідставно виділивши з обсягу майна у власність ОСОБА_2 7/25 частки, за наслідком чого пропорція поділу становила 16/25 та 9/25. 
Рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового, за яким суд в порядку поділу майна за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнає право власності по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .
Щодо вимоги про поділ  автомобіля. 
03.08.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, автомобіля «Mazda 3», 2006 року випуску, номер кузова | НОМЕР_2 , який оформлено та підписано сторонами в сервісному центрі в Полтавській області в присутності адміністратора Могили В.В., який перевірив відповідність інформації внесеної до цього договору документами, які були надані сторонами.

Автомобіль продано за 50 000, 00, що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу. 
Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. 
Сторона позивача наполягала, що кошти з продажу спірного автомобіля були використанні в інтересах сім`ї, а саме на лікування доньки. Суд першої інстанції зауважив, що доказів лікування і розміру витрат позивачкою не надано, згоду відповідач на продаж не надавав.
Специфіка купівлі-продажу транспорту, при оформленні договорів/ при знятті з реєстрації ТЗ у сервісному центрі МВС, не потребує згоди  подружжя.  
Період продажу автомобіля, відповідає періоду спільного сумісного проживання сторін, шлюб між сторонами розірваний 9 листопада 2022р. Згідно мотивувальної частини судового рішення про розірвання шлюбу ЄДРСР справа № 401/1450/22, жодного висновку, про встановлення припинення сімейних відносин станом на час продажу автомобіля, не вказано. Лише про звернення до суду 22 липня 2022р, що не є безумовним доказом.
Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Презумпція розпорядження спільним майном одним з подружжя за згодою другого з подружжя встановлена саме на користь добросовісного набувача прав на таке майно.
Спірний автомобіль відчужений під час перебування сторін у шлюбі. Відтак ОСОБА_2 був і мав бути обізнаним про продаж автомобіля, як і про реалізацію виручених коштів на потреби сім`ї, сторони мають спільну доньку. 
Враховуючи наведене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції і щодо поділу спільного транспортного засобу, у зв`язку з чим рішення в цій частині також підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову. 
Загальний висновок
Положеннями ст. 376 ЦПК визначені підстави для скасування судового рішення   повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Судові витрати  
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. 

У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 

У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу і підлягає поверненню у разі задоволення апеляційної скарги.
Колегія суддів, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове, здійснює розподіл судових витрат за результатами розгляду справи в суді першої інстанції та стягує з ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  1488,60 грн.
Керуючись ст.ст.  367, 368, 369,  374,  376,  381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Валерій Охріменко – задовольнити повністю.
Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 січня 2025 року скасувати та ухвали нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 ОСОБА_2 , задовольнити.
       В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за  ОСОБА_1 право власності на  частину  квартири  АДРЕСА_1 .Визнати за ОСОБА_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .
        У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , відмовити.
       Стягнути з ОСОБА_2 на користь до ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1488,60 грн.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                 Л. М. Дьомич

Судді                                                                        О. Л. Дуковський

                                                                               О. А. Письменний