П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
Справа №  240/26727/23 
Головуючий у 1-й інстанції:  Майстренко Н.М. 
Суддя-доповідач:  Матохнюк Д.Б. 
 25 серпня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Матохнюка Д.Б. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Білої Л.М. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
19 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою в порядку ст. 383 КАС України у якій просив:
-визнати протиправною бездіяльність, вчинену Міністерством оборони України, в особі Головного управління капітальних вкладень, як відповідачем, на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29.03.2024 у справі №240/26727/23;
- визнати порушення Міністерством оборони України, в особі Головного управління капітальних вкладень, права ОСОБА_1 на забезпечення житлом, підтверджене рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29.03.2024 у справі №240/26727/23;
- відповідно до ч. 1 ст. 249 КАС України постановити окрему ухвалу і направити її Міністру оборони України для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29.03.2024 у справі №240/26727/23.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року заяву повернуто заявнику
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Згідно ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною 2 ст. 14 КАС України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Аналогічні положення містяться в ст. 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Частиною ч. 4 ст. 383 КАС України визначено, що заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
При цьому, визначальним для вирішення питання про дотримання позивачем строку звернення до суду із заявою, зазначеною у частині першій цієї статті, є встановлення дати, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Перебіг десятиденного строку на звернення до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України починається із дати, коли особа - позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів діями або бездіяльністю відповідача, пов`язаними із виконанням судового рішення, яке набрало законної сили.
Так, в обгрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначив про те, що ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 07.02.2025 року встановлено Міністерству оборони України строк для подання звіту про виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29.03.2024 у справі №240/26727/23 терміном тридцять днів з дня набрання даною ухвалою суду законної сили, тобто до 10.03.2025 року.
Проте, у встановлений судом строк звіт про виконання рішення суду Міністерством оборони України до суду не подано, що і слугувало підставою для звернення позивача до суду із заявою в порядку ст. 383 КАС України.
Однак, суд першої інстанції повертаючи вказану заяву дійшов висновку про пропущення ОСОБА_1 десятиденного строку звернення до суду з заявою в порядку ст. 383 КАС України, при цьому не встановивши дату коли позивач дізнався про порушення своїх прав, а саме щодо не виконання відповідачем рішення суду.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення заяви з підстав визначених ч. ч. 4, 5 ст. 383 КАС України, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.
Відповідно до  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення.
Згідно  ст. 317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не дотримано норми матеріального та процесуального права, а тому наявні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 329, 383 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року, - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 
          
Головуючий	 		Матохнюк Д.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.