УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
11 серпня 2025 року
м. Київ
 
справа № 273/1868/24
провадження № 51-3092 ск 25
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючої                         ОСОБА_1 ,
суддів                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 11 червня 2025 року,
установив:
Баранівський районний суд Житомирської області вироком від 13 березня 2025 року засудив ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за частиною п`ятою статті 407 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Житомирськийапеляційний суд ухвалою від 11 червня 2025 року залишив без задоволення клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Баранівського районного суду Житомирської області від 13 березня 2025 року, апеляційну скаргу з додатками захисника на вказаний вирок місцевого суду, повернув особі, яка її подала.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 не погоджується з постановленою ухвалою суду апеляційної інстанції. Стверджує про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та  призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. При цьому вказує, що апеляційний суд порушив право його підзахисного на доступ до правосуддя та оскарження судових рішень, оскільки, відмовляючи у поновленні строку на апеляційне оскарження, належним чином не врахував того, що хоча обвинуваченим і було отримано вирок в день його проголошення, однак через стан здоров`я, необхідність здійснення догляду за дружиною інвалідом та скрутне матеріальне становище, ОСОБА_4 був позбавлений можливості вчасно звернутися до суду з апеляційною скаргою. Також звертає увагу, що дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , відповідно до довідки до акту МСЕК серії 12 ААГ № 405501 є особою з інвалідністю другої групи, у зв`язку з чим, ОСОБА_4 у період з березня по квітень 2025 року здійснював постійний нагляд за нею.
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі захисника, та надані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно зі статтею 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до положень статті 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до статей 370, частини другої статті 418 КПК ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги повинна бути  законною, обґрунтованою та вмотивованою. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.
При цьому, апеляційна скарга повертається, якщо: особа не усунула недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк; апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу; апеляційна скарга не підлягає розгляду в цьому суді апеляційної інстанції; апеляційна скарга подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення (частина третя статті 399 КПК).
Виходячи із змісту  пункту 1 частини другої, частини третьої статті 395 КПК, пункту 4 частини третьої статті 399 КПК апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Суд апеляційної інстанції за заявою особи може поновити цей строк, якщо визнає причини пропущення процесуального строку поважними.
Водночас, правило дотримання тридцятиденного строку на оскарження вироку з дня його проголошення, передбачене пунктом 1 частини другої статті 395 КПК, надає потенційному заявникові достатньо часу для роздумів стосовно подачі апеляційної скарги, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції. Це правило чітко визначає як для осіб, так і для органів влади період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.
Разом з цим, суворе дотримання строків у кримінальному процесі неможливе без чіткого знання правил їх обчислення. Для правильного обчислення строку важливого значення набувають приписи правових норм, які стосуються визначення початкового моменту перебігу строку, обставин, що впливають на його перебіг, і встановлення моменту його закінчення.
Таким чином, процедура визначення строків для подання скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя, а також дотримання принципу правової визначеності. 
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.
За змістом частини першої статті 117 КПК строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин. 
При цьому, під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Зазначені обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 27 березня 2019 року у справі № 127/17092/18, особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча стаття 117 КПК  містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінка особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема,  чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.
Як убачається з доданої до касаційної скарги копії ухвали Житомирського апеляційного суду від 11 червня 2025 року, вирок Баранівського районного суду Житомирської області щодо обвинуваченого  ОСОБА_4 ухвалений у судовому засіданні 13 березня 2025 року за участю обвинуваченого. Крім того, обвинуваченому ОСОБА_4 було оголошено та роз`яснено порядок і строки його оскарження та у відповідності до частини сьомої статті 376 КПК негайно вручено копію вказаного вироку, що підтверджується відповідною розпискою останнього.
19 квітня 2024 року Баранівським районним судом Житомирської області видано розпорядження про негайне виконання вироку суду, який набрав законної сили 14 квітня 2025 року.
Таким чином, як зазначив про це апеляційний суд, лише після набрання вироком законної сили обвинувачений ОСОБА_4 уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_5 , який 21 травня 2025 року надіслав на адресу Баранівського районного суду Житомирської області апеляційну скаргу на вирок вказаного суду від 13 березня 2025 року щодо ОСОБА_4 з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка надійшла до суду 02  червня 2025 року.
За наслідками розгляду вказаного клопотання Житомирський апеляційний суд ухвалою від 11 червня 2025 року відмовив в його задоволенні, та повернув захиснику ОСОБА_5 апеляційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.
Приймаючи зазначене рішення, апеляційний суд виходив з того, що  причини пропуску строку на апеляційне оскарження вироку суду, на які посилалась сторона захисту, не можна визнати поважними в розумінні вимог кримінального процесуального закону та практики Європейського суду з прав людини.
При цьому, суд апеляційної інстанції прийшов до такого висновку, врахувавши те, що обвинувачений ОСОБА_4 тривалий час з 13 березня 2025 року до 21 травня 2025 року апеляційну скаргу не подавав, тобто погодився з рішенням суду, та до набрання вироком законної сили 14 квітня 2025 року за правовою допомогою не звертався, хоча копію вироку суду отримав в день його проголошення 13 березня 2025 року і йому було відомо порядок та строк його оскарження.
Крім того, колегія суддів суду апеляційної інстанції визнала непереконливими і посилання захисника викладені в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку суду, про те, що обвинувачений не мав можливості вчасно подати апеляційну скаргу через стан здоров`я та необхідність здійснення догляду за дружиною інвалідом, а також через скрутне матеріальне становище.
Як видно з копії оскаржуваного судового рішення, апеляційний суд зазначив, що  з долучених до клопотання захисником медичних документів на підтвердження стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 вбачається, що останній 27 липня 2023 року під час проходження військової служби отримав мінно-вибухову травму у зв`язку з чим перебував на лікуванні в період з 28 липня 2023 року по 06 серпня 2023 року, з 06 серпня 2023 року до 15 серпня 2023 року, тобто ще до направлення обвинувального акту відносно нього за частиною п`ятою статті 407 КК до суду. В подальшому за медичною допомогою не звертався.
З довідки МСЕК № 405501 від 28 червня 2023 року вбачається, що ОСОБА_6 , 1976 року народження, первинно була встановлена друга група інвалідності з 28 червня 2023 року до 8 червня 2025 року. При цьому в рекомендаціях не зазначено про те, що вона потребує постійного стороннього догляду.
Щодо скрутного матеріального становища обвинуваченого, то апеляційний суд зазначив, що захисником не надано з цього приводу жодних підтверджуючих документів.
Також колегія суддів суду апеляційної інстанції, повертаючи на підставі положень пункту 4 частини третьої статті 399 КПК апеляційну скаргу захисника, звернула його увагу на те, що повернення апеляційної скарги із зазначених підстав не позбавляє сторону права на повторне звернення до суду з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на оскарження судового рішення з наведенням обґрунтованих підстав щодо поважності пропуску такого строку.
Суд погоджується з висновком апеляційного суду, що наведені захисником ОСОБА_5 причини пропуску строку на апеляційне оскарження не є поважними і вони не перешкоджали ОСОБА_4 чи його захиснику реалізувати своє право на апеляційне оскарження та подати апеляційну скаргу в передбачений законом 30-денний термін.
Також Суд звертає увагу, що у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження.
З урахуванням наведеного Суд дійшов висновку, що ухвала апеляційного суду постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які б свідчили про необхідність їх перевірки за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись пунктом 2 частини другої статті 428  Кримінального процесуального кодексу України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 11 червня 2025 рокувідмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                  ОСОБА_3