П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
07 серпня 2025 року                                                                                   м. Київ
 
Справа № 369/21077/23
Провадження № 22-ц/824/11296/2025
 
Київський апеляційний  суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
                        судді-доповідача  Стрижеуса А.М., 
                        суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                        секретаря: Желепи В.В.
 
сторони: позивач                  Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика»
    відповідач               ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 подану адвокатом Вільчинською Наталією Іванівною на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 квітня 2025 року, ухваленого у складі судді Янченка А.В., -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У листопаді 2024 року позивач ТОВ «Бізнес Позика» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за договором про надання кредиту № 166779-КС-002 від 26.01.2021 року у розмірі 95 963,30 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 147,20 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.01.2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Бізнес Позика» укладено договір про надання кредиту № 166779-КС-002 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначений ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
ТОВ «Бізнес Позика» 26.01.2021 року направило відповідачу пропозицію (оферту) укласти договір № 166779-КС-002 про надання кредиту. ТОВ «Бізнес Позика» видав кредит на загальну суму у розмірі 60 000,00 грн (трьома платежами в розмірі 25 000,00 грн, 25 000,00 грн та 10 000,00 грн) на картковий рахунок, вказаний в особистому кабінеті, сим свої зобов`язання за договором кредиту виконали. Стпном на дату подання заяви в рахунок виконання грошових зобов`язань за кредитним договором було сплачено грошові кошти на загальну суму 32 204,07 грн.
Станом на 12.12.2024 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість в розмірі 95 963,30 грн., що складається з заборгованості за отриманим та неповернутим кредитом - 51 609,62, заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом - 44 353,68 грн.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2024 року позовну заяву передано за підсудністю до Святошинського районного суду м.Києва.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 22 листопада 2024 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27 листопада 2024 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 квітня 2025 року позов ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика заборгованість за кредитним договором № 166779-КС-002 від 26.01.2021 року у розмірі 95 963 (дев`яносто п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят три) гривні 30 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика судові витрати у розмірі 2 147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 копійок.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними.
Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ «Бізнес Позика» надано ОСОБА_1 кредит шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача.
Однак станом на день подачі позову до суду відповідачем борг за кредитним договором повністю не повернуто, жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано.
Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Вільчинська Н.І. подалаапеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволені позову, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарзі зазначає, що ОСОБА_1 , не було повідомлено належним чином про дату та час розгляду справи а також не було належним чином направлено копію позовної заяви та ухвали про відкриття провадження, оскільки він перебував на військовій службі в частині НОМЕР_1 , а тому було порушено норми процесуального права.
Вказує, що кредиторам заборонено взаємодіяти з військовослужбовцями та їхніми родинами, щодо вимог сплати боргів протягом усього періоду дії воєнного стану та ще 90 днів після його завершення або скасування, разом з тим суд першої інстанції не врахував, що відповідач є військовослужбовцем та стягнув заборгованість.
30 травня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ТОВ «Бізнес Позика» - адвоката Шкромиди Ю.В. в якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.
В судове засідання сторони не з`явилися.
 
Від представника ОСОБА_1 адвоката Вільчинської Н.І. надійшла заява про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та його представника. 
ТОВ «Бізнес Позика» про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду.
За таких обставин, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.
Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Судом встановлено, що 26.01.2021 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено Договір № 166779-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» (а.с. 24).
Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 60000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.
Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 0,72134167 процентів за кожен день користування кредитом.
Пунктом 2. Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом, нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів.
Пунктом 3. Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.
ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 60 000,00 грн (трьома платежами в розмірі 25 000,00 грн, 25 000,00 грн та 10 000,00 грн) на картковий рахунок (а.с. 31, 32, 33).
Усвідомлюючи виникнення фінансових зобов`язань перед позивачем, ОСОБА_1 здійснив часткову оплату в сумі 32 143,75 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 426596-КС-002, шляхом здійснення платежів зазначених у розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с. 41-42).
Згідно з розрахунку, зробленого позивачем, ОСОБА_1 станом на 12.12.2024 року має заборгованість в розмірі 95 963,30 грн., що складається з заборгованості за отриманим та неповернутим кредитом - 51 609,62, заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом - 44 353,68 грн (а.с. 47).
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Частиною 1 ст. 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
При цьому, як убачається з апеляційної скарги, представник ОСОБА_1 фактично не заперечував факту укладення ним договору про надання кредиту з ТОВ «Бізнес Позика» та отримання відповідних кредитних коштів а також не оспорювались умови кредитного договору.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються виключно на посиланні на неможливість стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у зв`язку з його перебуванням на військовій службі, а також на порушення його права на належне повідомлення про розгляд справи судом першої інстанції.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з наведеними доводами апеляційної скарги з огляду на таке.
Як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції представник відповідача посилається на 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до п. 6.2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» під час врегулювання простроченої заборгованості у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні' від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування кредитодавець, новий кредитор, колекторська компанія, фізичні та юридичні особи, залучені на договірних засадах кредитодавцем, новим кредитором, колекторською компанією до безпосередньої взаємодії із споживачем, його близькими особами, представником, спадкоємцем, поручителем або майновим поручителем, третіми особами, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит та які надали згоду на таку взаємодію, додатково зобов`язані дотримуватися таких вимог щодо етичної поведінки:
1) не взаємодіяти за власною ініціативою із споживачем, який у передбачений цим пунктом спосіб повідомив про свою належність до захищеної категорії або щодо належності якого до захищеної категорії у передбачений цим пунктом спосіб повідомили близькі особи такого споживача, його представники, спадкоємці, поручителі, майнові поручителі або треті особи, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит та які надали згоду на таку взаємодію.
Для цілей цього пункту захищеними категоріями є:
а) військовослужбовці Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України;
б) військовослужбовці, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби;
в) члени сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;
г) особи, які перебувають у полоні, особи, з якими втрачено зв`язок, особи, зниклі безвісти;
2) не взаємодіяти за власною ініціативою з близькими особами споживача, який належить до захищеної категорії, його представником, крім представника, який не є близькою особою такого споживача, третіми особами, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит такого споживача та які надали згоду на таку взаємодію.
Споживач, який належить до захищеної категорії та має бажання на період дії воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування припинити взаємодію з особами, зазначеними в абзаці першому цього пункту, його близькі особи, представники, спадкоємці, поручителі або майнові поручителі повідомляють кредитодавця або нового кредитора про таке волевиявлення та про належність споживача до захищеної категорії за допомогою будь-якого засобу комунікації, реквізити якого розміщено на веб-сайті такого кредитодавця або нового кредитора, з наданням копій підтвердних документів про належність споживача до захищеної категорії.
Кредитодавець та новий кредитор зобов`язані розмістити на головній сторінці свого веб-сайту адресу електронної пошти, місцезнаходження та номер телефону (гарячої лінії, контакт-центру), за якими приймаються повідомлення споживачів та інших зазначених у цьому пункті осіб про належність особи до захищеної категорії.
Для цілей цього пункту підтвердними документами про належність споживача до захищеної категорії є:
для військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, - підписана командиром (начальником, керівником) або особою, яка його заміщує, відповідного структурного підрозділу, в якому проходить службу такий військовослужбовець, або керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки, який здійснив заходи щодо призову споживача на військову службу, скріплена гербовою печаткою довідка за формою, встановленою додатком № 2 до цього Закону. Допускається складення довідки рукописним способом;
для військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, - посвідчення інваліда війни;
для членів сімей військовослужбовців, які загинули чи померли, - посвідчення члена сім`ї загиблого;
для осіб, які перебувають у полоні, осіб, з якими втрачено зв`язок, осіб, зниклих безвісти, для членів сімей військовослужбовців, які зникли безвісти, - інформація, надана державним підприємством, яке виконує функції Національного інформаційного бюро, про те, що особа утримується в полоні або перебуває у заручниках держави-агресора, або включена до реєстру як така, з якою втрачено зв`язок, або зникла безвісти.
Кредитодавець або новий кредитор невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після отримання повідомлення про бажання споживача припинити взаємодію та про його належність до захищеної категорії з копіями підтвердних документів про належність споживача до захищеної категорії, повідомляє про це колекторську компанію, фізичних та юридичних осіб, залучених на договірних засадах кредитодавцем, новим кредитором, колекторською компанією до безпосередньої взаємодії із споживачем, його близькими особами, представником, спадкоємцем, поручителем або майновим поручителем, третіми особами, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит та які надали згоду на таку взаємодію.
Кредитодавець, новий кредитор, колекторська компанія, фізичні та юридичні особи, залучені на договірних засадах кредитодавцем, новим кредитором, колекторською компанією до безпосередньої взаємодії із споживачем, його близькими особами, представником, спадкоємцем, поручителем або майновим поручителем, третіми особами, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит та які надали згоду на таку взаємодію, припиняють взаємодію з особами, зазначеними у абзацах другому - восьмому цього пункту, невідкладно після отримання ними такого повідомлення.
Споживач, який втратив належність до захищеної категорії, зобов`язаний повідомити про це кредитодавця, нового кредитора протягом 30 календарних днів з дня втрати належності.
Кредитодавець, новий кредитор має право звернутися за підтвердженням інформації щодо належності споживача до захищеної категорії до центрального органу виконавчої влади, у підпорядкуванні якого перебуває структурний підрозділ, у якому проходить службу такий споживач, територіального центру комплектування та соціальної підтримки, який здійснив заходи щодо призову споживача на військову службу, державного підприємства, яке виконує функції Національного інформаційного бюро, - щодо інформації, що особа утримується в полоні або перебуває у заручниках держави-агресора, або включена до реєстру як така, з якою втрачено зв`язок, або зникла безвісти. Відповідь на такий запит кредитодавця, нового кредитора надається протягом 30 календарних днів з дня його отримання.
Після отримання повідомлення споживача про втрату належності до захищеної категорії або відповіді на запит із зазначенням, що споживач не належить до захищеної категорії, кредитодавець, новий кредитор, колекторська компанія, фізичні та юридичні особи, залучені на договірних засадах кредитодавцем, новим кредитором, колекторською компанією до безпосередньої взаємодії із споживачем, його близькими особами, представником, спадкоємцем, поручителем або майновим поручителем, третіми особами, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит та які надали згоду на таку взаємодію, мають право відновити взаємодію за власною ініціативою із таким споживачем, його близькими особами, представником споживача, третіми особами, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит такого споживача та які надали згоду на таку взаємодію.
Разом з тим, відповідно до матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 не повідомив ТОВ «Бізнес Позика» про факт свого перебування на військовій службі та про належність до категорії осіб, які користуються додатковими гарантіями, встановленими законом. Відтак, ним не було виконано обов`язок, передбачений відповідними перехідними положеннями законодавства, що регулюють надання таких гарантій.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позов про стягнення заборгованості було подано позивачем 12 грудня 2023 року. Водночас, відповідно до військового квитка та довідки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , долучених до справи (а.с. 117-118), ОСОБА_1 було мобілізовано 15 травня 2024 року. 
Таким чином, на момент звернення до суду з позовом відповідач ще не перебував на військовій службі і не належав до захищеної категорії населення.
Апеляційний суд також звертає увагу, що зазначені перехідні положення законодавства регулюють правовідносини між кредитодавцем та позичальником у процесі їх комунікації щодо виконання зобов`язань. 
Водночас ці положення не містять обмежень або заборон для кредитодавця звертатися до суду за захистом своїх прав та інтересів з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що положення пункту 6.2? «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» не містять заборони для кредитодавця звертатися до суду за захистом своїх цивільно?правових інтересів у разі, якщо відповідач проходить військову службу чи є державним службовцем. 
Зазначені положення спрямовані виключно на врегулювання порядку взаємодії між кредитодавцем та боржником під час виконання кредитних зобов`язань та не обмежують права кредитодавця на судовий захист.
Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову. 
Київський апеляційний суд зазначає, що згідно правил пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року в справі № 454/1883/22 (провадження № 14-117цс23) зазначено, що:
«Процесуальним законодавством, чинним на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено два способи надсилання судового рішення - шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через «Електронний кабінет», у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС.
Вимога про надіслання судового рішення через підсистеми ЄСІТС є обов`язковою для осіб, визначених пунктом 10 Положення про ЄСІТС (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції), та тих осіб, які добровільно зареєстрували офіційні електронні адреси в ЄСІТС».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2024 року у справі № 643/17028/20 (провадження № 61-17619св23) зазначено, що: «процесуальним законодавством передбачено два способи надсилання судової повістки: шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через «Електронний кабінет», у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС. Вимога про надіслання судової повістки через підсистеми ЄСІТС є обов`язковою для осіб, визначених у пункті 10 Положення про ЄСІТС, і тих осіб, які добровільно зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі. 
Аналіз викладених вище приписів ЦПК України, якими встановлено порядок направлення судової повістки особі, яка не має офіційної електронної адреси, свідчить про обов`язок суду направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Надсилання відповідних процесуальних документів на електронну адресу сторони у справі, вказану в документах, що подавались до суду, не заборонене, та може здійснюватися як додаткове, однак такі дії не можуть замінити належне надсилання учаснику судової повістки відповідно до статті 128 ЦПК України».
Аналіз матеріалів справи свідчить, що:
Відповідно до матеріалів справи, копію ухвали про відкриття провадження у справі було надіслано ОСОБА_1 та доставлено до його електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» 29 листопада 2024 року (а.с. 94).
Крім того, зазначену ухвалу було направлено на поштову адресу відповідача: АДРЕСА_1 - 16 січня 2025 року. Згідно з довідкою про причини повернення/досилання поштового відправлення, конверт було повернуто з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Також копію судового рішення було надіслано до особистого кабінету ОСОБА_1 у підсистемі «Електронний суд» та доставлено до нього 04 квітня 2025 року.
Судом через особистий кабінет судді підсистеми «Електронний суд» було перевірено наявність зареєстрованого електронного кабінету ОСОБА_1 , і встановлено, що він був створений 27 грудня 2021 року. 
Відтак судом обґрунтовано зроблено висновок, що у відповідача наявний діючий електронний кабінет у вказаній підсистемі.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції належним чином повідомив ОСОБА_1 про розгляд справи, як шляхом надсилання процесуальних документів у паперовій формі за його поштовою адресою, так і шляхом їх доставки до особистого електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд». Відповідно до частини 7 статті 128 ЦПК України, таке повідомлення вважається належним, а тому доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення спростовуються матеріалами справи та є безпідставними.
Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає колегії суддів підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).
Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.
Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 квітня 2025 року  без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.
Оскільки Київський апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 квітня 2025 року  , розподіл судових витрат у зв`язку зі сплатою судового збору відповідно до статті 141 ЦПК України апеляційний суд не здійснює.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 подану адвокатом Вільчинською Наталією Іванівною  - залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 квітня 2025 року  - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач                                                                              А. М. Стрижеус
 
Судді:                                                                                                Л. Д. Поливач
 
                                                                                                                      О. І. Шкоріна