Номер провадження: 33/813/1426/25
Номер справи місцевого суду: 496/6344/23 
Головуючий у 1-й інстанції Пендюра Л. О. 
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       30.06.2025 року                                                                 м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду судової палати у цивільних справах Лозко Ю.П.
вирішуючи питання про прийняття апеляційної скарги ОСОБА_1 
на постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 13 жовтня 2023 року 
у справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1 
встановив:
Постановою судді Біляївського районного суду Одеської області від 13 жовтня 2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Вирішено питання щодо судових витрат.
27 квітня 2025 року Тарануца К.В., в інтересах ОСОБА_1 , звернулася з апеляційною скаргою на зазначену вище постанову суду.
14 травня 2025 року постановою Одеського апеляційного суду від 14 травня 2025 року вказану апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала.
16 травня 2025 року копію зазначеної вище постанови Одеського апеляційного суду від 14 травня 2025 року, ОСОБА_1 отримав у електронний кабінет, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа.
10 червня 2025 року засобами електронного зв`язку через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 повторно звернувся з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовує тим, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, які не залежали від апелянта. Посилається на те, що з метою представництва його інтересів у суді він звернувся до адвоката, який запевнив, що контролює перебіг справи та вжив усіх необхідних дій. Він разом із своїм захисником особисто прибув разом до суду, однак суддя не була проінформована про його присутність, йому не було надано можливість приймати участь у розгляді справи. Після чого захисник не повідомив його про результати розгляду справи, копію оскаржуваної постанови не надав, не проінформував про строки апеляційного оскарження. Після того, як стало відомо про повернення апеляційної скарги поданої вперше дружиною апелянта ( ОСОБА_2 ), ОСОБА_1 вирішив звернутися з апеляційною скаргою самостійно. 
Апеляційний суд перевіривши матеріали справи вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної вище постанови суду, задоволенню не підлягає, а подану апелянтом апеляційну скаргу, потрібно повернути особі, що її подала, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.
Отже законодавець визначив процесуальний механізм, яким обумовив перебіг строку на апеляційне оскарження постанови судді саме з моменту її постановлення, а не з моменту отримання копії судового рішення, особою щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності, чи, зокрема її захисником.
Відповідно до наведеної вище норми, апеляційна скарга, подана після закінчення десятиденного строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Законом передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.
Така позиція законодавця обґрунтована тим, щоб стимулювати особу сумлінно та своєчасно реалізовувати процесуальні права та належним чином виконувати обов`язки, покладені на неї законом.
При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.
Поважними причинами потрібно вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Обов`язок доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення покладено на апелянта.
Так, оскаржувана постанова прийнята Біляївським районним судом Одеської області від 13 жовтня 2023 року, тому строк на апеляційне оскарження цієї постанови суду закінчився 23 жовтня 2023 року.
Як убачається з матеріалів справи, представництво інтересів ОСОБА_1 у Біляївському районному суді Одеської області на підставі договору про надання правової допомоги від 20 вересня 2023 року, здійснював адвокат Бардук В.І., що підтверджується ордером на надання правничої допомоги серії ВН №1285126, згідно з яким, повноваження адвоката не обмежуються (а.с 9).
Про дату та час судового засідання, а саме 13 жовтня 2023 року о 10:00 год (день прийняття оскаржуваної постанови) адвокат Бардук В.І. був повідомлений особисто під розписку (а.с. 11). Крім цього, 20 вересня 2023 року, захисник був ознайомлений з матеріалами справи та отримав відеозапис у справі (а.с. 8).
       Як убачається з клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апелянт особисто разом із захисником з`являвся до суду з метою прийняття участі в судовому засіданні. 
       З викладеного вище убачається, що ОСОБА_1 був достеменно обізнаний про наявність у провадженні Біляївського районного суду Одеської області справи стосовно нього у зв`язку з чим уклав із захисником договір про надання правової допомоги, 
з`являвся особисто до суду з метою прийняття участі в судовому засіданні (за твердженням апелянта).
З Єдиного державного реєстру судових рішень убачається, що оскаржувану постанову надіслано судом: 16 жовтня 2023 року, зареєстровано: 17 жовтня 2023 року, забезпечено надання загального доступу: 18 жовтня 2023 року, тобто в межах строку на апеляційне оскарження.
Вказане свідчить про наявність сукупності передумов, які вочевидь не створювали ОСОБА_1 перешкоди для подання апеляційної скарги на вказану вище постанову суду в межах встановленого законом строку.
Разом з цим, з апеляційною скаргою вперше Тарануца К.В., в інтересах 
 ОСОБА_1 , звернулася лише 27 квітня 2025 року, тобто з пропуском, встановленого статтею 294 КУпАП, строку на апеляційне оскарження, який становить 675 днів.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України вказано, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), висновки якого належить застосовувати судам, вказав, що "право на суд", одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 06 грудня 2007 року у справі "Воловік проти України", заява N 15123/03, параграфи 53, 55).
Запровадження строку, в межах якого особа може звернутися до суду з позовом, заявою, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.
У низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у контексті дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи "Рябих проти росії", пункти 51, 52, "Брумареску проти Румунії", пункт 61).
Отже, встановлення строків звернення до суду із заявою чи скаргою в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників справи того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте судом рішення або здійснена дія не підлягатимуть скасуванню.
Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.
Згідно з практикою ЄСПЛ під час застосування процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (рішення у справах: "Волчлі проти Франції" ( (Walchli v. France), заява N 35787/03, від 26 липня 2007 року; "Товариство з обмеженою відповідальністю "Фріда" проти України", заява N 24003/07, від 08 грудня 2016 року)).
У справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
ЄСПЛ зауважує, що сторона, яка задіяна під час судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв розумності строку є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання (рішення ЄСПЛ від 21 листопада 1995 рокуу справі "Чірікоста і Віола проти Італії" ("Ciricosta and Viola v. Italy", заява N 19753/92)).
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Сабадаш проти України поновлення судом пропущеного строку на оскарження рішення без належного обґрунтування порушує принцип юридичної визначеності.
Посилання апелянта щодо не вчинення захисником Бардуком В.І. необхідних процесуальних дій у межах строку, встановленого законом, з метою захисту його інтересів у суді, апеляційний суд відхиляє, з огляду на таке.
Адвокат є представником особи - учасника справи на підставі відповідного договору, а тому саме такий учасник справи як замовник правових послуг несе ризик обрання неналежного контрагента, а так само ризик неможливості надання певних послуг. Відповідно ненадання або несвоєчасне надання таких послуг не може бути достатньою причиною для поновлення пропущеного процесуального строку (див. постанову Верховного Суду від 26 вересня 2024 року у справі 524/4830/23). 
Апеляційний суд наголошує, що апелянт був достеменно обізнаний про наявність у провадженні суду справи про адміністративне правопорушення стосовно нього, у межах якої прийнято оскаржувану постанову, до якої забезпечено надання загального доступу 18 жовтня 2023 року, тобто у межах строку на апеляційне оскарження, який сплинув 23 жовтня 2023 року, відтак апелянт мав об`єктивну можливість ознайомитися зі змістом оскаржуваної постанови у межах процесуального строку, передбаченого для оскарження цього судового рішення.
Подання апеляційної скарги вперше лише 27 квітня 2025 року, тобто зі сплином 675 днів після закінчення процесуального строку на апеляційне оскарження, відведеного ст. 294 КУпАП, не свідчить про активну процесуальну поведінку апелянта, спрямовану на своєчасну реалізацію права на апеляційне оскарження.
Окрім цього, апеляційний суд ураховує, що постанову Одеського апеляційного суду від 14 травня 2025 року про повернення апеляційної скарги, яка подана ОСОБА_3 , апелянт отримав 16 травня 2025 року, однак звертаючись до апеляційного суду повторно з апеляційною скаргою 10 червня 2025 року, тобто через 26 днів, будь-яких мотивів обґрунтування пропуску цього строку апелянт не наводить.
З огляду на викладене вище, апеляційним судом не встановлено підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Біляївського районного суду Одеської області від 13 жовтня 2023 року, а тому у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження потрібно відмовити та відповідно до вимог ст. 294 КУпАП апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.
Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що апелянт не обмежений у праві повторного звернення з апеляційною скаргою за умови наведення інших причин в обґрунтування поважності пропуску строку на апеляційне оскарження.
Керуючись ст. 294 КУпАП
постановив:
Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Біляївського районного суду Одеської області від 13 жовтня 2023 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернути особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя:                                                                                                 Ю.П. Лозко