ОКРЕМА ДУМКА
судді Смоковича М. І.

19 червня 2025 року 
м. Київ
у справі №400/5155/24 (провадження №К/990/30960/24)

за позовом  ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання провести донарахування і виплату грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року  (головуючий суддя: Ярощук В.Г.) і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2024 року (головуючий суддя: Домусчі С.Д., судді: Семенюк Г.В., Шляхтицький О.І.),
Основні мотиви, викладені у постанові
1.  Спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення за період з 28 лютого 2022 року до 30 квітня 2024 року, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2022 - 2024 календарних років на відповідний тарифний коефіцієнт з додатками до  Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704, з урахуванням виплачених сум.
2. Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви в частині позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач звертаючись з цим позовом 29 травня 2024 року в частині позовних вимог, які стосуються періоду з 19 липня 2022 року до 31 грудня 2023 року, пропустив тримісячний строк звернення до суду з цим позовом, при цьому поважних та об`єктивних причин для поновлення строку звернення до суду позивачем не зазначив. 
Так, суд першої інстанції, з посиланням на абзац третій пункту 9 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 7 червня 2018 року № 260, виснував, що про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення за відповідний місяць особа дізнається першого числа місяця, який слідує за наступним місяцем.
Відтак, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що про розмір нарахованого і виплаченого грошового забезпечення за грудень 2023 року позивач дізнався 1 лютого 2024 року, а з позовною заявою звернувся лише 29 травня 2024 року.
У підсумку, суди першої та апеляційної інстанцій констатували, що позивач пропустив тримісячний строк на звернення до суду з цим позовом в частині позовних вимог за період з 19 липня 2022 року до 31 грудня 2023 року, адже спірні правовідносини виникли вже під час дії норм статті 233 КЗпП України, у редакції Закону № 2352-IX.
3. Скасовуючи ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2024 року, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про дотримання позивачем строку звернення до суду з позовом про стягнення заробітної плати, який з урахуванням частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у редакції, чинній до 19 липня 2022 року, не обмежується будь-яким строком.
До такого висновку колегія суддів дійшла з огляду на те, що у разі, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, і були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то правове регулювання здійснюється так: правовідносини, які мають місце в період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період із 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»).
Підстави та мотиви для викладення окремої думки
4. Відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку.
5. Спірні правовідносини, які склались у цій справ в оскаржуваній частині, виникли з приводу ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення за період за період з 19 липня 2022 року до 31 грудня 2023 року.
Водночас до суду з такими вимогами позивач звернувся 29 травня 2024 року.
6. Вважаю, що наведений висновок колегія суддів зробила з неправильним застосуванням норм права, а саме застосувавши норми, які не підлягали застосуванню, і не застосувавши норми, які підлягали застосуванню.
7. Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» внесено зміни до норм КЗпП України.
Зокрема, частини першу та другу статті 233 КЗпП України викладено в новій редакції, згідно з якою працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). 
Відповідно до нової редакції статті 234 КЗпП України в разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.
8. Як я зазначав, проблемою правозастосування в цій справі є реалізація права на судовий захист.
Загальновідомо, що право на судовий захист не є абсолютним, воно може бути обмежено, серед іншого, і строком звернення до суду.
9. Із цього приводу Конституційний Суд України в Рішенні від 13 грудня 2011 року №  17-рп/2011 у справі №  1-9/2011 (п.  6.1) офіційно роз`яснив, що скорочення процесуальних строків звернень громадян до суду, зокрема строків подання позовних заяв, зустрічних позовів, апеляційних та касаційних скарг на судові рішення, письмових зауважень щодо неповноти або неправильності технічного запису тощо, забезпечують оперативність розгляду судових справ і жодною мірою не обмежують суб`єктів щодо права на судовий захист. 
Таке роз`яснення надав Конституційний Суд України щодо нових приписів у процесуальних кодексах, якими було зменшено строки звернення до суду. 
Конституційний Суд України в згаданому Рішенні констатував, що в процесуальних кодексах, зокрема й у КАС України, лише скорочено строки здійснення окремих процесуальних дій, а змісту й обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя не звужено. Наведені зміни не унеможливлюють ефективного розгляду судових справ, тому не суперечать Конституції України. Такі зміни щодо скорочення строку звернення до суду в адміністративному судочинстві визнані конституційними.
10. Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною п`ятою цієї статті визначено, що для звернення до суду в справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
11. Системний аналіз цих норм дає підстави для висновку, що вони є бланкетними, а тому строки звернення до суду можуть бути встановлені іншими законами. У розглядуваній справі, оскільки предметом спору є право на суми, які належать виплаті при звільненні, такою бланкетною нормою є приписи статті 233  КЗпП  України, якою встановлено строки звернення до суду щодо стягнення зазначених сум.
12. Отже, зміна строків звернення до суду, які передбачені статтею 233 КЗпП  України, є зміною строку звернення за захистом права на судовий захист, і така зміна не є порушенням права на судовий захист в адміністративному судочинстві.
13. За приписами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду й вирішення справи.
14. Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що на час звернення до суду позивача за захистом права, яке є окремою процесуальною дією, потрібно застосовувати чинні норми статті 233 КЗпП України, якими визначено строки звернення до суду.
15. Як уже зазначалося, основною проблемою в цій справі (на цій стадії її розгляду)  є застосування строку звернення до суду з позовними вимогами, які стосуються нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 19 липня 2022 року до 31 грудня 2023 року. Водночас, як уже зазначалось, позивач звернувся до суду із цим позовом 29 травня 2024 року.
16. З наведеного висновується, що позивач звернувся до суду під час дії редакції статті 233 КЗпП України,  яка набрала чинності з 19 липня 2022 року, а тому приписи цієї норми підлягають застосуванню на час звернення позивача до суду.
17. Зважаючи на такі обставини та правове врегулювання, висновок колегії суддів про те, що правовідносини, які мають місце в період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції), не відповідає приписам чинного законодавства і зроблений із застосуванням норм права, які не підлягали застосуванню, тим більше ці норми не були нечинними на час подання позову в цій справі.
18. У цьому випадку колегії суддів потрібно було зробити висновок, що суми, які належать виплаті при звільненні, акумулюються за весь період до 19  липня 2022 року, та із цієї дати до судового захисту права на ці суми в подальшому застосовується тримісячний строк звернення до суду, встановлений статтею 233 КЗпП України, яка набрала чинності з 19 липня 2022 року. 
19. З огляду на наведені мотиви вважаю, що колегія суддів мала підтримати висновки суду апеляційної інстанції, застосувавши положення статті 233 КЗпП України, яка набрала чинності з 19 липня 2022 року. 

Суддя                                                                                                       М.  І.  Смокович