УХВАЛА

04 вересня 2025 року 
м. Київ

справа №400/3444/25
адміністративне провадження № К/990/34503/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Білак М.В.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 липня   2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, -

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1    (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач ), в якому просив:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки по день часткового розрахунку 07.03.2025 по виплаті індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 з врахуванням січня 2008 року (базовий місяць) для обчислення індексу споживчих ці для проведення індексації грошового забезпечення;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки по день часткового розрахунку 07.03.2025 по виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 із застосуванням істотності частки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з врахуванням висновків щодо застосування норм права викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 провадження №11-1329апп18 та постанові Верховного Суду від 30.04.2024 у справі № 400/8493/23 адміністративне провадження №К/990/11549/24.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 позов залишений без розгляду.
Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 залишено без змін.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 , звернувся через підсистему «Електронний Суд» до Верховного Суду із касаційною скаргою.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Залишаю позов без розгляду, суд апеляційної інстанції погодився  висновками суду першої інстанції, та вказав, що з матеріалів справи вбачається, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.02.2024, з урахуванням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2025 у справі №400/14918/23, зокрема, було зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 та провести перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 з врахуванням 01.01.2008 (базовий місяць) для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення, компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, включно з одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною грошовою компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу згідно пункту 2 Порядку виплати щомісячної компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 з урахуванням раніше виплачених сум.
Суди попередніх інстанцій вказали, що на виконання судових рішень у справі №400/14918/23 був проведений перерахунок індексації грошового забезпечення та виплачена заборгованість:
- платіжною інструкцією №258 від 06.03.2025 на суму 10431,70 грн (а.с.37);
- платіжною інструкцією №422 від 09.04.20255 на суму 69771,59 грн (а.с.36).
За змістом позову у цій справі №400/3444/25, позовні вимоги стосуються середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за період з часу звільнення по день часткового розрахунку - 07.03.2025.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначила, що в апеляційній скарзі позивач вказав, що ним також був поданий адміністративний позов (справа №400/4847/25), в якому позовні вимоги стосуються середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за період з часу звільнення по день повного розрахунку - 10.04.2025.
При цьому, позовні вимоги містять однакове обґрунтування, окрім дат розрахунку на виконання судових рішень у справі №400/14918/23.
Залишаючи адміністративний позов без розгляду, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суд першої інстанції виходячи з того, що вимоги щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні можуть бути заявлені після повного розрахунку, проте, позовні вимоги в цій справі є складовою частиною позовних вимог в іншій адміністративний справі, зокрема №400/4847/25, в якій саме і заявлені позовні вимоги щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, після остаточного розрахунку з позивачем.
Суди попередніх інстанцій встановивши фактичні обставини справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, дійшли висновку, що відповідно до пункту 3 частини першої  статті 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Судами встановлено та матеріалами справи підтверджено та позивачем не заперечується той факт, що спір у справі №400/3444/25 та у справі №400/4847/25:
- виник між тими самими сторонами - позивач ОСОБА_1 , відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ;
- стосується того самого предмету спору - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;
- виник з тих самих підстав - нарахування та виплата індексації грошового забезпечення на виконання судових рішень у справі №400/14918/23.
За таких умов суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції,  що позовні вимоги у справі № 400/3444/25, є складовою частиною позовних вимог у справі № 400/4847/25.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що доводи  апелянта про те, що позовні вимоги у справі №400/3444/25 та у справі №400/4847/25 є різними, колегія суддів вважає помилковими та відхиляє, оскільки вимоги щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні можуть бути заявлені після повного розрахунку, відповідно до приписів ст.117 КЗпП України. Адже вказана норма передбачає, що обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності у вигляді виплати середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку.
У касаційній скарзі скаржник зазначає, що оскаржувана ухвала про залишення позовної заяви без розгляду, яка залишена без змін постановою суду апеляційної інстанції, прийнята у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, та вказує, що предметом оскарження у справі №400/3444/25 є дії відповідача щодо не проведення та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки по день часткового розрахунку 07.03.2025 тоді як у справі №400/4847/25 предметом оскарження нарахування та виплата середнього заробітку за весь час затримки по день повного розрахунку 10.04.2025.
Колегія суддів зазначає, що у  постанові від 13.05.2020 у  справі №810/451/17  Велика Палата Верховного Суду зазначила,  що  відповідно  до  частини першої статті 117 КЗпП України  обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.
Також в касаційній скарзі скаржник вказує, що судами попередніх інстанцій не враховано висновки Верховного Суду щодо застосування статті 233 КЗпП та вказує, що ним не пропущено строк звернення до суду з позовною заявою
Водночас, як слідує зі змісту оскаржуваних рішень, суди попередніх інстанцій при вирішенні цього спору не застосовували норми статті 233 КЗпП.
Підставою для залишення позовної заяви без розгляду був пункт 3 частини першої статті 240 КАС України, відповідно до якого суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Проаналізувавши доводи скаржника, колегія суддів зазначає, що обставини, наведені в касацій6ній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами попередніх інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у  касаційній скарзі не зазначено.
Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що суди першої і апеляційної інстанцій, правильно застосували положення пункту 3 частини першої  статті 240 КАС України.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 248, 333 КАС України,     
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 липня   2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	Л.О. Єресько М.В. Білак   В.М. Соколов