ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року	Львів	Справа № 161/2131/25 пров. № А/857/15748/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді                                    Курильця А.Р.,
суддів                                                          Кузьмича С.М., Мікули О.І., 
з участю секретаря                                    Прачук І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

суддя в 1-й інстанції Пахолюк А.М.,
час ухвалення рішення 07.04.2025 року,
місце ухвалення рішення м.Луцьк,
дата складання повного тексту рішення 07.04.2025 року,

                                                       в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невстановлення всіх обставин справи, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм КУпАП, містить суттєві неточності та суперечності, оскільки у ній не встановлено час вчинення адміністративного правопорушення, відсутнє посилання на факт наявності «направлення на проходження ВЛК», вручення даного направлення і місця проходження ВЛК, не вказано чи взагалі таке направлення існувало, не зазначено хто саме здійснив направлення на ВЛК. Крім того, зазначає, що він наполягав на тому щоб йому дали можливість взяти вдома медичну документацію, необхідну для проходження ВЛК, а тому від проходження ВЛК він не відмовлявся, не отримував повістку для уточнення облікових даних та проходження медичної комісії, а відтак і не порушував вимоги ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце. У відповідності до ч. 3 ст. 268 і ч. 4 ст. 229 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
          Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
          Судом встановлено, що 22.08.2024 року головним спеціалістом командування ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 було складено протокол №725 про адміністративне правопорушення відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а.с. 47).
Із вказаного протоколу вбачається, що в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянин ОСОБА_1 відмовився отримувати направлення та проходити медичний огляд (ВЛК) для визначення ступеня придатності до військової служби. Своїми діями порушив норми ч. 1 ст. 22 «Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». В поясненнях до протоколу позивач обґрунтував свою відмову від проходження ВЛК відсутністю медичної документації, які підтверджували б наявність у нього ряду хвороб (а.с. 47).
До протоколу №725 про адміністративне правопорушення від 22.08.2024 року додано направлення №7163 від 22.08.2024 року про направлення ОСОБА_1 для проходження ВЛК, підписане т.в.о начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 та акт відмови позивача від проходження військово-лікарської комісії від 22.08.2024 року (а.с. 48-49).
На підставі вказаного протоколу 27.08.2024 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , було складено щодо ОСОБА_1 постанову по справі про адміністративне правопорушення №901 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (далі – постанова) та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. (а.с. 32).
Частинами першою, третьою статті 210-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.
Вказана норма КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила військового обліку.
Пунктом 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни, серед іншого зобов`язані: проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Згідно з Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (далі – Порядок):
Резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.
Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.
Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду (п. 74 Порядку).
Контроль за направленням та проходженням резервістами та військовозобов`язаними військово-лікарської комісії покладається на керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки (п. 78 Порядку).
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.
Згідно із статтею 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Системний аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок про те, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (постанова Верховного суду від 20.05.2020 справа №524/5741/16-а).
Із матеріалів справи вбачається, що під час дії особливого періоду 22.08.2024 року ОСОБА_1 який був скерований на медичний огляд з метою встановлення придатності за станом здоров`я до проходження військової служби у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації в особливий період, відмовився його проходити, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.
22.08.2024 т.в.о. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 видав направлення за №7163 ОСОБА_1 на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, що підтверджується копією цього направлення (а.с. 48).
ОСОБА_1 22.08.2024 року відмовився від отримання направлення та проходження медичного огляду, що підтверджується актом про відмову від проходження військово-лікарської комісії (а.с. 49).
По причині викладеного відповідачем було складено протокол про адміністративне правопорушення та ухвалена постанова про накладання адміністративного стягнення.
Відтак, судом достеменно встановлено, що ОСОБА_1 , свідомо ухилився від отримання направлення на проходження медичного огляду, та не виконав такого обов`язку.
Згідно ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
При цьому відповідно до ч.1 цієї ж статті кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Будь-який яких належних та допустимих доказів, що підтверджують неможливість проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби, на адресу відповідача позивач не надавав та не долучив до матеріалів справи.
Таким чином, на думку суду, відповідач підставно притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП в умовах особливого періоду, оскільки, позивачем порушено вимоги, визначені Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, а саме відмовився отримувати направлення та проходити медичний огляд (ВЛК) для визначення ступеня придатності до військової служби.
Доводи позивача про те, що у зв`язку з перебуванням з 27.08.2024 року по 30.08.2024 року на стаціонарному лікуванні (а.с. 19, 24-25) та розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, призначеного на 27.08.2024 року на 10 год. 00 хв. без його участі та можливості надати особисті пояснення, що призвело до винесення завідомо неправомірної постанови, суд до уваги не бере, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Разом з тим, вимоги ст. 268 КУпАП, передбачають категорії адміністративних справ, де присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є обов`язковою, однак ст. 210 КУпАП не відноситься до категорії таких справ.
Відтак, за наявності відомостей про належне повідомлення ОСОБА_1 про день, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення та відсутності клопотання останнього про відкладення розгляду даної справи, розгляд справи та винесення постанови посадовою особою відповідача без участі ОСОБА_1 відповідає вимогам КУпАП.
Окрім того, позивач не надав належних доказів, що підтверджують факт повідомлення відповідача про неможливість його явки на розгляд справи.
Також, посилання позивача, в обґрунтування позову на відсутність медичної документації, необхідної для проходження медичного огляду, також не заслуговують на увагу суду, оскільки, така документація не була надана позивачем в ході розгляду справи. В матеріалах справи міститься виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №7261 ОСОБА_1 , датована 27.01.2025 року (а.с. 28), тобто перед подачею позову, а не станом на день складання потоколу (22.08.2024 року).
Інші доводи позивача зводяться до не згоди з оскаржуваною постановою ІНФОРМАЦІЯ_2 та ґрунтуються на припущеннях останнього.
          За таких обставин апеляційний суд вважає доведеним факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.
          Відповідно до частини другої статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
          У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
          Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені позивачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
          Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
          Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
          Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                    п о с т а н о в и в :

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 квітня 2025 року у справі № 161/2131/25 - без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 25 червня 2025 року.