Номер провадження: 22-ц/813/3777/25 
Справа № 947/30707/23
Головуючий у першій інстанції Кочко В.К.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,
за участю секретаря – Скрипченко Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, 

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
26 вересня 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя, в якому просить:
- в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1919555751237;
- в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати право власності ОСОБА_1 на транспортний засіб марки KIA модель SPORTAGE, 2021 року випуску, припинивши право спільної сумісної власності ОСОБА_2 ;
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за її частку у транспортному засобі марки KIA модель SPORTAGE, 2021 року випуску, у розмірі 450 000,00 грн. 00 коп.;
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати.
В обґрунтування позову позивач вказала, що 23 квітня 2004 року сторони уклали шлюб. Проте подружнє життя позивача та відповідача не склалося, а тому ОСОБА_2 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом про розірвання шлюбу. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08.08.2023 року по справі № 947/7054/23 шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі сторонами, як подружжям, за спільні кошти придбано рухоме та нерухоме майно, зокрема: транспортний засіб марки KIA модель SPORTAGE, 2021 року випуску, об`єм двигуна: 1591 см3, зареєстрований за ОСОБА_1 ; квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1919555751237, яка зареєстрована за ОСОБА_1 .Позивач вважає, що спірні об`єкти є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу за правиламист.70 СК України. Позивач зазначила, що спірний транспортний засіб є неподільною річчю, перебуває в користування відповідача, а тому з відповідача підлягає стягненню грошова компенсація у розмірі 450 000 грн. 00 коп. за частку позивача у цьому транспортному засобі. В свою чергу, оскільки частки дружини та чоловіка є рівними, за позивачкою повинно бути визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1919555751237.

Позиція відповідача у суді першої інстанції.
02 лютого 2024 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить:
- в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1919555751237;
- в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати право власності ОСОБА_1 на транспортний засіб марки KIA тип QLE/F5PA1/A62Z1 модель SPORTAGE, 2021 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_1 ;
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за її частку у транспортному засобі марки KIA тип QLE/F5PA1/A62Z1 модель SPORTAGE, 2021 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_1 , у розмірі 450 000,00 грн 00 коп.;
- в іншій частині позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що він не погоджується з оцінкою транспортного засобу, наданою позивачем. На думку відповідача, при проведенні оцінки майна (транспортного засобу) не було враховано: значний пробіг транспортного засобу: 51 091 км.; наявність механічних пошкоджень колісних дисків, лакофарбового покриття передньої та задньої лівих дверей, вм`ятини на даху, глибокі подряпини пластикових панелей задньої кришки багажника, карти задньої лівих дверей, хромованої стійки скління задніх дверей; коригування коефіцієнтів на стан, пробіг, що мають застосовуватись з огляду на те, що автомобіль має пробіг та зазначені механічні пошкодження; не надано копій оголошень з сайту ОСОБА_3 com оглянутих та використаних експертом при встановленні ринкової вартості транспортного засобу методом порівняння цін на транспортні засоби. Вищенаведене, на думку відповідача, свідчить про невідповідність звіту про оцінку майна № 18-230911-005 вимогам ст.ст. 76-80 ЦПК України. 11.09.2023 року на замовлення представника відповідача суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 було складено висновок про вартість об`єкта незалежної оцінки від 01.02.2024 року, згідно з яким ринкова вартість вищенаведеного транспортного засобу без ПДВ становить 658 464 грн. Відповідачем визнаються наступні обставини: розірвання шлюбу між сторонами; набуття майна, зазначеного у позовній заяві сторонами під час їх перебування у шлюбі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. 
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1919555751237.
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб марки KIA тип QLE/F5PA1/ НОМЕР_2 модель SPORTAGE, 2021 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_1 , припинивши право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на 1/2 частину цього транспортного засобу.
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя – транспортного засобу марки KIA тип QLE/F5PA1/A62Z1 модель SPORTAGE, 2021 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_1 , стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , компенсацію вартості її 1/2 частки у праві спільної сумісної власності в розмірі 450 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в розмірі 8 588,80 грн, а також витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 15 000,00 грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині позовних вимог щодо компенсації 1/2 частки у праві спільної сумісної власності у розмірі 450 000 гривень та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги частково, а саме у розмірі 329 232 гривень, та зменшити розмір стягнутих з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу до 5 000 гривень, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що:
1)судом першої інстанції помилково взято до уваги звіт про оцінку майна № 18-230911-005 від 11.09.2023 року, виготовленого ТОВ «Центр незалежної експертної оцінки», так як він не є належним і допустимим доказом, який підтверджує вартість спірного автомобіля;
2)стягнута судом сума відшкодування витрат на професійну допомогу у розмірі 15 000 гривень є надмірною та неспівмірною зі складністю справи.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні в частині поділу автомобілю шляхом зменшення вартості компенсації.

Фактичні обставини справи.
На підставі матеріалів справи встановлено, що 23 квітня 2004 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси за актовим записом № 216, що підтверджується наявним в матеріалах справи повторним свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 23.04.2004 року.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2023 року у справі №947/7054/23 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, - задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , реєстрацію якого здійснив 23 квітня 2004 року Відділ реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 216.
19 вересня 2019 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи інформаційною довідкою № 345520989 від 06.09.2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.
14 серпня 2021 року у ТСЦ № 5141 РСЦ МВС в Одеській області на підставі вантажно митної декларації та договору купівлі-продажу № 516468-У00555, укладеного 13.08.2021 року у ТОВ «АВТО ОДЕСА», був зареєстрований автомобіль KIA SPORTAGE, 2021 року випуску, об`єм двигуна 1591 куб.см., за гр. ОСОБА_1 , що підтверджується наявними в матеріалах справи витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 01.09.2023 року, а також листом РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області від 11.09.2023 року № 31/15-323Аз.
Відповідно до наданого позивачем звіту про оцінку майна № 18-230911-005 від 11.09.2023 року, виготовленого ТОВ «Центр незалежної експертної оцінки», ринкова вартість об`єкта оцінки становить без ПДВ 900 000 грн. 00 коп.
Згідно з наданого відповідачем висновку про вартість об`єкта незалежної оцінки від 01.02.2024 року, виготовленого ФОП ОСОБА_5 , ринкова вартість об`єкта оцінки без ПДВ становить 658 464 грн.
За змістом наданої позивачем рецензії на Звіт про оцінку вартості КТЗ KIA SPORTAGE, виготовленої 20.09.2024 року ОСОБА_6 , членом ВАФО, сертифікат оцінювача від 21.07.2001р., №2506, видане Фондом державного майна України спільно з Українським товариством оцінювачів, відповідно до п. 67 Національного Стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» Звіт про оцінку вартості КТЗ KIA SPORTAGE від 01.02.2024, класифікується за такою ознакою: «Звіт не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки та не може використовуватися з метою, визначеною у звіті».

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Рішення суду першої інстанції оскаржується виключно в частині розміру компенсації та розміру витрат на правничу допомогу, а тому підлягає перегляду тільки в цій частині.
Визначаючи суму компенсації за компенсації 1/2 частки у праві спільної сумісної власності щодо автомобіля, суд першої інстанції правильно виходив з того, що Спірний транспортний засіб безумовно є річчю неподільною, відтак недоцільним є залишення автомобіля у спільній власності і надалі, оскільки встановлення спільного режиму користування ним неможливе, виходячи з того, що сторони припинили спільне проживання і ведення спільного побуту, і їх стосунки на цей час є конфліктними і можуть розглядатись як такі, що унеможливлюють досягнення згоди з приводу користування спільним автомобілем. Тому доцільним є здійснити поділ спільного майна саме у такий спосіб, про який просить позивач, і за яким неподільна річ залишається одному з співвласників зі стягненням з нього на користь іншого співвласника грошової компенсації у розмірі вартості його частки і з подальшим (після сплати компенсації) припиненням спільної власності.
При вирішенні питання про доцільність залишення автомобіля саме відповідачу зі стягненням з нього грошової компенсації на користь позивача, суд бере до уваги те, що такий позов заявила позивач, тим самим виявила згоду на припинення її права власності на вказане майно з отриманням замість нього грошової компенсації. Суд правильно врахував, що відповідач не заперечував проти грошової компенсації за 1/2 вартості автомобіля, відповідач користується автомобілем після припинення сімейних стосунків, а тому доцільно залишити автомобіль саме йому.
Суд відхилив наданий відповідачем висновок про вартість об`єкта незалежної оцінки від 01.02.2024 року, виготовлений ФОП ОСОБА_5 , згідно якого ринкова вартість об`єкта оцінки без ПДВ становить 658 464 грн., оскільки він виготовлений на 5 місяців пізніше наданого позивачем звіту про оцінку майна від 11.09.2023 року, і відповідачем не доведено, що за цей час автомобіль ним не використовувався і, відповідно, не збільшувався його пробіг, а також, що автомобіль було пошкоджено до звернення позивача до суду.
Судом враховано зауваження, викладені у наданій позивачем рецензії на Звіт про оцінку вартості КТЗ KIA SPORTAGE, виготовлений на замовлення відповідача ФОП ОСОБА_5 , зокрема: у звіті відсутня інформація щодо номеру та дати договору на оцінку, що порушує ст. 10 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та оціночну діяльність», відсутня інформація про те, що оцінювачу не було надано доступ на об`єкт оцінки, відсутнє обґрунтування, чому не надано доступ до об`єкта оцінки, не описані обмежувальні умови для такої оцінки, відсутня ідентифікація та опис об`єкту оцінки. Таким чином не виконана вимога Національного Стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» щодо ідентифікації об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав. Також порушені вимоги ст. 11 ЗУ «Про оцінку майна...», а саме «...Замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки...»; Оцінювачем у Звіті не використовувались довідники, а всупереч Методиці були використані пропозиції до продажу, які опубліковані в Інтернет ресурсах; у Звіті Оцінювач не обґрунтовуючи свій вибір, зупиняється на одному підході, який буде використовувати для визначення ринкової вартості. Обраний підхід не відповідає вимогам «Методики товарознавчої експертизи». Це є некоректним, та до того ж порушує вимоги п. 36 Національного стандарту № 1. Відсутня інформація, щодо повідомлення Власника про надання доступу та відмову власника у наданні доступу до об`єкта оцінки, що порушує вимоги ст. 30 ЗУ «Про оцінку майна...»;у таблиці 1 Звіту наведена інформація про наявність пошкоджень оцінюваного КТЗ, однак, в подальшому при розрахунку вартості оцінювач не використовує необхідні коректування вартості для урахування визначених пошкоджень; Оцінювачем у Звіті не вказано та не враховано жодної з характеристик передбачених п. 4.1 «Методики товарознавчої експертизи ...»; Оцінювачем у звіті не виконані вимоги п. 4.4. Методики та не наведені необхідні дані; вартість КТЗ в Звіті визначена з порушенням вимог п. 3.7 Методики товарознавчої експертизи, щодо необхідності виконання розрахунку вартості за формулою, в якій обов`язково враховується величина пробігу, умови зберігання, пошкодження, комплектність КТЗ та ін.; на сторінці 3 Звіту оцінювач пише, що оцінювачем була проаналізована інформація про продаж аналогічних транспортних засобів, однак наведені аналоги – це пропозиції до продажу, що не відповідає вимогам Методики; всупереч вимогам Методики оцінювач у Звіті необґрунтовано використовує коефіцієнт 0,95 для коригування величини пробігу; в звіті відсутні пояснення та обґрунтування застосованих коригуючих коефіцієнтів на торг та на стан КТЗ; методологія, що наведена у Звіті, не відповідає методологічним засадам під час оцінки ринкової вартості КТЗ, тому що застосовується лише один оціночний підхід, без обґрунтованості відмови використання інших підходів.
Суд першої інстанції взяв до уваги наданий позивачем звіт про оцінку майна № 18-230911-005 від 11.09.2023 року, виготовлений ТОВ «Центр незалежної експертної оцінки», згідно якого ринкова вартість об`єкта оцінки без ПДВ 900 000 грн. 00 коп.
Таким чином, виходячи з визначеної вартості спірного транспортного засобу, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача має бути стягнута грошова компенсація вартості 1/2 частки такого майна в розмірі 450 000,00 грн.

Однак суд апеляційної інстанції не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції в частині визначення розміру грошової компенсації за частку ОСОБА_2 у спільному сумісному майні подружжя з огляду на таке.
Відповідно до положень статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
У матеріалах справи наявні три документи, які визначають вартість спірного автомобіля.
Так, відповідно до звіту про оцінку майна № 18-230911-005 від 11.09.2023 року, виготовленого ТОВ «Центр незалежної експертної оцінки», ринкова вартість об`єкта оцінки становить без ПДВ 900 000 грн. 00 коп.
Згідно з висновку про вартість об`єкта незалежної оцінки від 01.02.2024 року, виготовленого ФОП ОСОБА_5 , ринкова вартість об`єкта оцінки без ПДВ становить 658 464 грн.
Згідно зі звіту з незалежної оцінки транспортного засобу KIА SPORTAGE, д/н НОМЕР_4 , 2021 року випуску, зробленого ПП «Дельта-Консальтінг», вартість спірного автомобілю без ПДВ становить 849 130 гривень.
Згідно з частинами першою–третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
У постанові від 29 січня 2021 року у справі №922/51/20 Верховний Суд також наголосив на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню так, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Отже, на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Суд першої інстанції не врахував, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а в разі недосягнення згоди – з дійсної його вартості на час розгляду справи. 
Апеляційний суд зазначає, що у звіті про оцінку майна № 18-230911-005 від 11.09.2023 року, виготовленого ТОВ «Центр незалежної експертної оцінки», містить застереження щодо строку дії звіту, а саме: даний звіт дійсний шість місяців з дати проведення оцінки (а.с. 16, т.1). На момент ухвалення рішення суду першої інстанції строк у пів року пройшов, а тому такий висновок не міг братись судом першої інстанції до уваги.
Колегія суддів бере до уваги рецензію на Звіт про оцінку вартості КТЗ KIA SPORTAGE, виготовлений на замовлення відповідача ФОП ОСОБА_5 , в якому вказано, що звіт не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки та не може використовуватися з метою, визначеною у звіті.
Таким чином, Звіт про оцінку вартості КТЗ KIA SPORTAGE, виготовлений на замовлення відповідача ФОП ОСОБА_5 , не береться судом апеляційної інстанції до уваги з огляду його недопустимості.
Водночас матеріали справи містять Звіт з незалежної оцінки транспортного засобу KIА SPORTAGE, д/н НОМЕР_4 , 2021 року випуску, зробленого ПП «Дельта-Консальтінг», вартість спірного автомобілю без ПДВ становить 849 130 гривень. Даний доказ відповідає критеріям належності, допустимості та достовірності доказів, а тому береться судом апеляційної інстанції до уваги як базис для визначення вартості спірного автомобіля і визначення 1/2 компенсації його вартості.
Отже, така вартість у розмірі 849 130 гривень спірного автомобілю для розподілу його як спільного майна, з урахуванням суті спору, буде справедливою, співмірною, відповідати інтересам обох сторін, з урахуванням наявної загальної його вартості.
Враховуючи вказане, апеляційний суд доходить висновку, що вартість спірного автомобіля для визначення грошової компенсації становить 849 130 гривень, а тому розмір компенсації, який належить стягнути на користь ОСОБА_2 становить 424 565 гривень.

Щодо доводів апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.
Посилання скаржника на те, що стягнута судом сума відшкодування витрат на професійну допомогу у розмірі 15 000 гривень є надмірною та неспівмірною зі складністю справи не беруться судом до увагу з огляду на таке.
За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин колегією суддів враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі №923/560/17, від 10 листопада 2021 року у справі №329/766/18 та від 01 вересня 2021 року у справі №178/1522/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. у разі виникнення особливих за складністю доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). 
Встановивши, що надані стороною позивача докази понесення витрат на правову допомогу у суді першої інстанції відповідають вимогам частини четвертої статті 137 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність стягнення цих витрат з позивача.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України), тому посилання суду першої інстанції у частині ненадання доказів оплати таких витрат є неспроможними.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з ст. 246 ЦПК України передбачено, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Згідно з ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.
Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За правилами оцінки доказів, встановлених ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19, від 12 травня 2021 року у справі №873/79/20).
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі №755/9215/15-ц).
Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123 - 130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, пункту 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Жодним чином не заперечуючи права позивача отримати всі види професійної правничої допомоги, а так само не заперечуючи кваліфікацію адвоката, який надав якісні послуги відповідно до замовлення, суд на засадах пропорційності, враховуючи наведене вище та відповідно критеріїв статті 143 ЦПК України, зокрема, співмірності і розумності, оцінює понесені позивачем витрати з точки зору мінімально необхідного їх розміру, що підлягає віднесенню на сторону відповідача з покладенням на останнього обов`язку відшкодувати такі витрати.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Враховуючи вищезазначене та задоволення позовних вимог на момент ухвалення судом першої інстанції, колегія суддів вказує, що відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом наданих послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, є співмірними зі складністю справи з огляду на критерій реальності, доцільності та необхідності.
Додатково апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги спростовані мотивувальною частиною постанови апеляційного суду.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, тому є підстави для зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення компенсації 1/2 вартості спірного автомобіля, зменшивши її розмір з 450 000 гривень до 424 565 гривень.

Розподіл судових витрат.
Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Позов задоволено частково, що становить 97,6% від загальної ціни позову, апеляційна скарга задоволена на 21%.
Отже, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 8382,67 гривень, а з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги – 489,62 гривні.
Також з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції пропорційно задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 14 640 гривень.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, 

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 листопада 2024 року змінити, зменшивши розмір компенсації транспортного засобу марки KIA тип QLE/F5PA1/A62Z1 модель SPORTAGE, 2021 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_1 з 450 000 гривень до 424 565 гривень.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Здійснити розподіл судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 , витрати зі сплати судового збору у суді першої інстанції в розмірі 8382,67 грн, а також витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 14 640 грн.
Стягнути ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 , на користь ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , суму судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 489,62 гривні.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 30 червня 2025 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                                       С.М. Сегеда