ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6206/25 Справа № 216/5150/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - ЧИРСЬКИЙ Г. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2025 року                                                         м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді БондарЯ.М.
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.
сторони
позивач– Товариство з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР» 
відповідач-  ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2024 року, ухвалене суддею Чирським Г.М. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 04 грудня 2024 року,

УСТАНОВИВ

У липні 2024 року позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР» звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.
В обґрунтування позову зазначив, що з 01.02.2014 року ТОВ «Сітісервіс-КР» є управителем будинків, споруд та прибудинкової території у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу. 
Послуги з утримання позивач надав відповідачам в порядку ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №150 від 10.08.2004 року «Про затвердження Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд», Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005 року «Про затвердження Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій». 
За період з 01.07.2021 по 01.02.2023 позивач надав відповідачу послуги на суму 3783,77 грн. Відповідач не виконувала своїх обов`язків щодо сплати вартості житлово-комунальних послуг та допустили заборгованість перед позивачем у розмірі 3783,77 грн. 
Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України, відповідачам нараховано станом на 01.02.2022 суму інфляційних витрат в розмірі 60,48 грн., та 3% річних в розмірі 14,05 грн. Посилаючись на вищевикладені обставини, представник позивача просив суд задовольнити позов у повному обсязі.
Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2024 року позовні вимоги задоволені.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР»   заборгованість за житлово-комунальні послуги (утримання будинку та прибудинкової території), яка виникла за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.07.2021 року по 01.02.2023 року, у розмірі  3783 (три тисячі сімсот вісімдесят три) грн. 77 коп., інфляційні витрати у розмірі 60 (шістдесят) грн. 48 коп., 3% річних у розмірі 14 (чотирнадцять) грн. 05 коп. та судовий збір в сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.
Відповідач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 оскаржила рішення суду в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі, представник відповідача ОСОБА_2 посилається на те, що оскільки ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 3/10 частки квартири, тому вона повинна нести відповідальність пропорційно належній їй частці, а не у повному обсязі, тому просить суд скасувати оскаржуване судове і стягнути з позивача на користь відповідача витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.
При цьому, скаржник зазначає, що у відзиві на позов були зазначені усі співвласники квартири за якою виникла заборгованість за житлово-комунальні послуги і відзив був надісланий позивачу, проте останній не залучив до участі у справі інших співвласників як співвідповідачів та суд стягнув з ОСОБА_1 заборгованість за виникнення якої повинні відповідати інші співвласники відповідно до їх часток у спільній частковій власності на квартиру. Вказує, що суд став на бік позивача чим порушив судовий захист ОСОБА_3 , зобов`язавши її сплати борг за комунальні послуги за інших осіб, звільнивши останніх від сплати встановленого законом боргу.
У відзиві на апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 , представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР» Жмуд Л.І., посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2024 року без змін.
Представник позивача Жмуд Л.І., зазначає що на момент звернення до суду з позовною заявою за спірний період відповідно до бази НОВА-КОМ за адресою: АДРЕСА_1 була зареєстрована тільки Відповідачка та 2-є неповнолітніх дітей, тому фактичним споживачем за спірний період є саме Відповідач, яка була знята з реєстрації 08.05.2024 року. 
З приводу відзиву на позовну заяву під час розгляду справи в суді першої інстанції, зазначає, що Позивач не отримував даного процесуального документу, крім того в електронному кабінеті також відсутня інформація щодо його реєстрації (скрін додається). Тож, інформація щодо володіння Відповідачем 3/10 частки стала відома Позивачу виключно з апеляційної скарги.
Представник позивача вважає, що стягнення всієї суми заборгованості з одного зі співвласників не позбавляє права ОСОБА_1 звернутися до інших співвласників з регресним позовом.
У відповіді на відзив на апеляційну скаргу, представник відповідача – ОСОБА_2 , просить задовольнити апеляційну скаргу та вказує на те, що ТОВ «Сітісервіс-КР» достовірно знав про наявність всіх співвласників квартири та розмір частки ОСОБА_1 – 3/10 з іншої справи №216/2065/23 по якій було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по оплаті комунальних послуг, який ухвалою Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2024 року був скасований. Вказує, що у справі №216/2065/23 наявне судове рішення, яким визначені розміри часток співвласників квартири, а також копія витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно. Після скасування судового наказу, позивач знову звертається до суду в рамках позовного провадження, але знову відповідачем зазначає тільки одного співвласника квартири ОСОБА_1 .
Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, з огляду на таке.
Як встановлено судом, відповідач була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , до 08.05.2024 року, та є співвласницею 3/10 зазначеної квартири, отже в спірний період (з 01.07.2021 по 01.02.2023) була споживачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, які надаються ТОВ «СІТІСІРВІС-КР».
Відповідно до наданого розрахунку суми заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 01.07.2021 по 01.02.2023 відповідачем не здійснювалася оплата за отримані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що призвело до утворення заборгованості в розмірі 3 783,77 грн.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог, виходив з їх обґрунтованості та доведеності та з того, що стягнення всієї суми заборгованості з одного співвласника не позбавляє права ОСОБА_1 звернутися до інших співвласників з регресним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційні втрати в розмірі 60,48 грн., та 3% річних в розмірі 14,05 грн., станом на 01.02.2022, суд першої інстанції виходив з того, що неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків - матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, тому позовні вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, узгоджується з положеннями ч. ст.625 ЦК України та також підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач як співвласник квартири по якій виникла заборгованість за житлово-комунальні послуги має нести цивільно-правову відповідальність за виниклий борг, проте частково погоджується з доводами представника відповідача ОСОБА_2 про те, що інші співвласники квартири також повинні нести відповідальність за виниклий борг, кожний відповідно належній йому частці у спільній сумісній власності на квартиру, з огляду на таке.
Так, за даними Єдиного державного реєстру судових рішень 01 травня 2023 року у справі №216/2065/23 Центрально-Міським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області видано судовий наказ, яким з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР» стягнуто заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у період з 01.03.20220 по 01.02.2023 у розмірі 6939,11 грн, інфляційні втрати у розмірі 1307,58 грн, 3% річних 208,57 грн та 268,40 грн судового збору.
Позивачем до позовної заяви у даній справі долучено копію ухвалу Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2024 року, якою, вищезазначений судовий наказ за заявою ОСОБА_1 було скасовано ( а.с.6).
Вказаною вище ухвалою суду встановлено, що ОСОБА_4 є власником лише 3/10 частки квартири, що підтверджено рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2020 року, яким встановлено, що іншими співвласниками спірної квартири є: ОСОБА_5 – 1/5 частка; ОСОБА_6 – 3/10 ч.; ОСОБА_7 – 1/5 ч.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказував суду першої інстанції на зазначені вище обставини та додав до цього відзиву Свідоцтво №Ц-4499 про право власності на житло від 14 грудня 1994 року; копію рішення суду від 29 липня 2020 у справі №216/9101/15-ц (а.с.30-35).
У відзиві на позов представник відповідача ОСОБА_2 вказував на те, що оскільки ОСОБА_1 належить лише 3/10 частки квартири, тому вона не повинна нести зобов`язання по повному утриманню квартири та оплаті комунальних платежів за всю квартиру, оскільки інші співвласники також повинні нести зобов`язання в частках яка відповідає їх долі у спільній сумісній власності на квартиру за якою виник борг (а.с.30-31).
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII, до житлово-комунальних послуг належить житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.
Пунктами 2,5 ч.2 ст.7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. 
Встановлено, що договір між сторонами у справі щодо надання житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території - не укладався. Однак, відсутність такого договору між позивачем та відповідачем не може бути підставою для звільнення останнього від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача.
Як встановлено судом, відповідач була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , до 08.05.2024 року, та є співвласницею 3/10 зазначеної квартири, отже в спірний період (з 01.07.2021 по 01.02.2023) була споживачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, які надаються ТОВ «СІТІСІРВІС-КР».
Відповідно до ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтями  20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
У відповідності до п.1 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» №2482-ХII, з наступними змінами і доповненнями, утримання приватизованих квартир здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями житлових будинків. Згідно п.7 зазначених Правил, затверджених постановою КМУ від 24.01.2006 року, власник квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень ч.1 ст.540 ЦК України якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.
Отже, після скасування судового наказу у справі №216/2065/23, позивачу по справі було відомо, що відповідач ОСОБА_1 не є єдиною власницею квартири, що їй належить лише 3/10 частки від цієї квартири, що іншими співвласниками є: ОСОБА_5 , якому належить 1/5 частка; ОСОБА_6 , який належить 3/10 частки.; ОСОБА_7 , який належить 1/5 частка квартири, що зокрема підтверджено долученою самим позивачем ухвалою суду першої інстанції від 26 квітня 2024 про скасування судового наказу. Окрім того представником відповідача копія відзиву на позов з додатками, зокрема рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2020 року було направлено представнику позивача ОСОБА_8 (а.с.30), тому доводи представника позивача у відзиві на апеляційну скаргу про необізнаність ТОВ «Сітісервіс-КР» про наявність інших співвласників квартири, колегія суддів відхиляє, оскільки вони суперечать наявним у справі та наведеним вище доказам.
При цьому, маючи інформацію про всіх співвласників квартири, про розмір їх часток у квартирі за якою наявний борг за житлово-комунальні послуги, позивач, звертаючись повторно до суду з позовом у липні 2024 року відповідачем зазначає тільки ОСОБА_1 та наполягає на стягненні боргу тільки з одного зі співвласників.
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
Згідно зі статтю 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Разом з тим, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі №761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті  є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Як встановив суд апеляційної інстанції, звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив  стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надану житлово-комунальну послугу за період з 01.07.2021 по 01.02.2023 в сумі 3783,77 грн., інфляційні втрати в розмірі 60,48 грн., та 3% річних в розмірі 14,05 грн. нараховані станом на 01.02.2022. 
Висновки суду по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені за належного суб`єктного складу її учасників.
З урахуванням зазначеного вище належними відповідачами у справі, що розглядається, крім  ОСОБА_1 , є інші співвласники, а саме:  ОСОБА_5 , якому належить 1/5 частка;  ОСОБА_6 , який належить  3/10 частки.;  ОСОБА_7 , який належить 1/5 частка квартири. 
Водночас позивач до участі у цій справі як співвідповідачів зазначених вище співвласників не залучив,  заяв чи клопотань про залучення цих осіб позивач не заявляв, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Проте, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_1 , як один із співвласників квартири за якою виник борг з житлово-комунальних послуг є належним відповідачем у справі та частка якої у цій квартирі визначена рішенням суду і становить 3/10 (30%), про стягнення з неї у порядку ч.1 ст.540 ЦК України на користь позивача суму боргу яка дорівнює її частці на квартиру.
Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за житлово-комунальні послуги (утримання будинку та прибудинкової території), яка виникла за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.07.2021 року по 01.02.2023 року, відповідно до її частки 3/10 (30%) у розмірі – 1 135, грн., інфляційні втрати у розмірі – 18,14 грн та 3% річних у відповідності до вимог ч.2 ст.625 ЦПК України у розмірі 4,35 грн., що разом складає 1 157,62 грн. В решті позовних вимог слід відмовити.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції за встановлених апеляційним переглядом обставин неповно з`ясув обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим ухвалив незаконне судове рішення, яке у відповідності до вимог ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленно нового рішення про часткове задоволення позову.
Відповідно до положень ч.1 ст.142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За змістом положень ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн (а.с.1-2).
Судом апеляційної інстанції позов задоволено частково на 30% від заявленої суми позову, відповідно стягненню з відповідача на користь позивача підягає судовий збір у розмір 908,40 грн. 
При подачі апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмір 4542,00 грн, з яких 30% задоволених позовних вимог складає 1362,60 грн - які підлягають стягненню за рахунок відповідача, інші 70% незадоволених позовних вимог – 3179,40 грн пдлягають стягненню з позивача на користь відповідача.
За нормами ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки після апеляційного перегляду справи на позивача покладено більшу суму судових витрат - 3179,40 грн, а на  відповідача меншу - 908,40 грн, тому позивач повинен сплатити відповідачу різницу, яка складає 2 271,00 грн (3179,40- 908,40 =2 271,00).
 Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2  задовольнити частково.
Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2024 року про повне задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР», ЄДРПОУ 38788964, заборгованість за житлово-комунальні послуги (утримання будинку та прибудинкової території), яка виникла за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.07.2021 року по 01.02.2023 року, у розмірі 1 135, грн., інфляційні втрати у розмірі – 18,14 грн та 3% річних у розмірі 4,35 грн., що разом складає 1 157,62 грн.
Стягнути з  Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР», ЄДРПОУ 38788964 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 різницю у сплаті судового збору за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій у розмірі 2 271,00 грн.
В решті позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 
Повне судове рішення складено 08 серпня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: