ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1126/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №703/6438/24 Категорія: 307000000 	Биченко І.Я. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       17 червня 2025 року                                                                                                м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Гончар Н.І., Сіренко Ю.В.	
секретар 	Любченко Т.М.	

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника позивача – адвоката Дубинського В.М. на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14.04.2025 (повний текст складено 14.04.2025, суддя в суді першої інстанції Биченко І.Я.) у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Ротмістрівської сільської ради Черкаського району Черкаської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в :

у грудні 2024 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Ротмістрівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, яким просив визначити йому додатковий строк терміном у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ротмістрівка Смілянського району Черкаської області.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його рідна сестра ОСОБА_2 та він є її єдиним спадкоємцем. Після смерті сестри відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 3,8220 га, що розташована в межах Ротмістрівської територіальної громади Черкаського району за межами с. Куцівка, кадастровий номер 7123783500:02:001:0155. Цією земельною ділянкою позивач користується весь час, починаючи з 2008 року.
Після смерті сестри позивач звернувся до державного нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори щодо оформлення спадщини, однак нотаріус йому повідомила, що за життя ОСОБА_2 розпорядилась належним їй майном, а саме земельною ділянкою, залишивши заповіт.
Оскільки протягом тривалого часу ніхто не ставив питання про витребування чи повернення вказаної земельної ділянки позивач знову звернувся до Смілянської державної нотаріальної контори із заявою щодо даного спадкового майна, де отримав роз`яснення про те, що необхідно довести факт спільного проживання із спадкодавцем не менше п`яти років до дня смерті або звернутись з позовом до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, так як він пропустив строк на оформлення спадщини.
На підставі даного роз`яснення він звернувся до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання з сестрою однією сім`єю, але 22.07. 2024 Уманський міськрайонний суд залишив його позовну заяву без руху, зазначивши, що йому необхідно надати постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Оскільки такої постанови державний нотаріус йому не надав, Уманський міськрайонний суд повернув подану заяву позивачу. 
В жовтні 2024 року він втретє звернувся із заявою про прийняття спадщини, але вже до приватного нотаріуса, і тільки тоді дізнався, що ніхто із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 до нотаріальної контори не звертався, спадкова справа не відкривалась та свідоцтво про право на спадщину не видавались.
24.10.2024 позивач отримав від нотаріуса постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сестри на земельну ділянку у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщину.
Позивач вважає, що строк звернення про прийняття спадщини після смерті сестри він пропустив з поважних причин, оскільки державний нотаріус Смілянської державної нотаріальної контори безпідставно не прийняв у нього заяву про прийняття спадщини після смерті сестри та не надав письмової відмови про видачу свідоцтва про право на спадщину, а тільки усно повідомив, що є заповіт.
ОСОБА_1 також вважає, що необізнаність спадкоємця із тим, що починаючи з 2008 року ніхто по заповіту із заявою про прийняття спадщини після смерті сестри не звертався, є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Крім того, про вказану обставину йому стало відомо лише 30 жовтня 2024 року від приватного нотаріуса.  
Враховуючи, що адміністрація Ротмістрівського будинку-інтернату для громадян похилого віку, на користь якого сестра склала заповіт, із заявою про прийняття спадщини не зверталась і, за їх твердженням, звертатись не буде, тому вважає є підстави для встановлення йому додаткового строку для подання відповідної заяви.    
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14.04.2025 у задоволенні позову відмовлено. При цьому суд виходив з того, що позивач не довів належними та допустимим доказами існування в нього об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у відведений ЦК України строк. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, предстаник позивача адвокат Дубинський В.М. подав 12.05.2025 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування скарги зазначає про те, що до того моменту, як він дізнався про неприйняття спадщини спадкоємцем за заповітом, він не вважав себе належним спадкоємцем після смерті своєї сестри. Така його поведінка ніяк не може свідчити про його пасивність, а свідчить лише про його повагу до закону. Відповідно, строк для подачі позивачем нотаріусу заяви про прийняття спадщини пропущений ним з поважних причин.
Відзиву на вказану апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходило.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ротмістрівка Смілянського району Черкаської області померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , свідоцтвом про розірвання шлюбу від 31.01.1944 року, свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 доводились братом і сестрою по матері.
Як вбачається із державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР №019351, ОСОБА_2 належала земельна ділянка площею 3,82 га, що розташована в адмінмежах Куцівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7123783500:02:001:0155.
Згідно з довідкою Ротмістрівського будинку-інтернату для громадян похилого віку та інвалідів Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної ради від 19.11.2024 та довідки Ротмістрівської сільської ради від 26 квітня 2024 , ОСОБА_2 з 30.08.2006 по 12.09.2008 була зареєстрована та проживала у Ротмістрівського будинку-інтернату для громадян похилого віку та інвалідів.
30.10.2024 ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Старовойтова О.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 
На підставі поданої заяви нотаріусом була заведена спадкова справа №69/2024, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Перед заведенням спадкової справи нотаріус встановив, що у будь-яких інших нотаріальних конторах після смерті ОСОБА_2 спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину відсутні, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 30.10.2024.
Постановою від 30.10.2024 нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 3,8220 га, оскільки спадкоємцем ОСОБА_1 не було подано заяву про прийняття спадщини у встановлений строк, а також не надано документів, які б підтверджували факт проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Такими є фактичні обставини у справі. 
Правовідносини, що виникли між сторонами на їх підставі, мають зазначене правове регулювання.
Відповідно до положень ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; ч.1 ст.1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини; ч.1 ст.1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; ч.ч.1, 3 ст.1272 ЦК України - якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Згідно роз`яснень, наданих судам Пленумом ВСУ у п.24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Крім того, як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкове майно, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах: від 04.11.2015 6-1486цс15 та від 23.08.2017 №6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі ВС: від 26.06.2019 у справі №565/1145/17 (провадження №61-38298св18), від 17.10.2019 у справі №766/14595/16 (провадження №61-6700св19), від 30.01.2020 у справі №487/2375/18 (провадження №61-10136св19), від 31.01.2020 у справі №450/1383/18 (провадження №61-21447св19) та інших.
З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців;
2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.
Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.
Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 та багатьох інших.
Практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є сталою та незмінною.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість.
Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.
Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі №686/5757/23, провадження №14-50цс24.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У пункті 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Отже передумовою для судового захисту права на спадщину, як у цій справі, є звернення позивача, як спадкоємця другої черги до нотаріуса для її оформлення та відмова в цьому. 
Апеляційний суд враховує, що днем відкриття спадщини за обставин цієї справи є 14.08.2008, однак до нотаріуса позивач, як спадкоємець, який не проживав зі спадкодавцем, але має намір прийняти спадщину, звернувся лише у жовтні 2024 року, тобто майже через 16 років.
Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що необізнаність апелянта, як спадкоємця другої черги за законом, про вчинення чи невчинення іншими спадкоємцями дій по реалізації своїх спадкових прав не може розглядатися судом як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. 
Той факт, що позивач користувався з 2008 року належною спадкодавцю земельною ділянкою не свідчить про його незнання щодо реалізації спадкових прав спадкоємцем за заповітом та про вчинення ним дій, спрямованих на прийняття ним спадщини після смерті сестри тощо, а є неправомірними діями щодо користування чужим майном без відповідних правових підстав.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
При цьому, звертаючись до суду першої інстанції з позовом, на підтвердження викладених у ньому підстав пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини позивачем  не було надано доказів на підтвердження в ході розгляду справи посилання позивача на те, що після смерті сестри він дійсно звертався до нотаріальної контори, маючи намір прийняти спадщину, однак йому було відмовлено у вчиненні цієї нотаріальної дії з підстав наявності заповіту. 
Таким чином висновки суду першої інстанції у даній справі про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог є вірними.
Доводи апеляційної скарги представника позивача переважно дублюють обґрунтування позову, не спростовують правильних висновків місцевого суду, тому не заслуговують на увагу колегії суддів.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14.04.2025 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу – залишити без задоволення.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14.04.2025 у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Ротмістрівської сільської ради Черкаського району Черкаської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини – залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 17.06.2025. 

Суддя-доповідач

Судді