КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                                         
Справа № 758/7498/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1115/2025
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
04 червня 2025 року                                                                                                м. Київ
     Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:
                                                                                                                              
                                    судді-доповідача     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Музичко С.Г., Сушко Л.П.,                                                                            
                                         при секретарі      Яхно П.А.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, 
за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_2 на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 листопада 2021 року, ухваленого під головуванням судді Скрипника О.Г.,- 
 
встановив:
 
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із названим позовом.
З урахуванням вимог уточненої позовної заяви, позивач просила стягнути з  ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання поворотної фінансової допомоги у розмірі 163 713, 10 доларів США, що складається із: основної заборгованості у розмірі 80 000, 00 доларів США; відсотків у розмірі                                 50 350, 91 доларів США; пені  у розмірі 28 558, 90  доларів США; 3 % річних у розмірі 4 803, 29 доларів США. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 липня 2016 року ОСОБА_2 отримала від позивача 100 000, 00 доларів США терміном до 01 липня 2017 року, що підтверджується розпискою.
ОСОБА_2 свої зобов'язання щодо повернення заборгованості не виконала.
Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04 листопада 2021 року названий позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 : заборгованість у розмірі  80 000, 00 доларів США, що за курсом НБУ ( 26 грн 24 коп. за 1 долар США) становить  2 099 200 грн 00 коп.; пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за день прострочення  у розмірі                  28 558, 90 доларів США, що за курсом НБУ становить  749 385 грн  54 коп.; 3 % річних за користування коштами у розмірі 4 803, 29 доларів США, що за курсом НБУ становить 107 145 грн 53 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Проведено розподіл судових витрат.
Постановою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 листопада 2021 року залишено без змін.  
Постановою Верховного Суду від 17 квітня 2024 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 задоволено частково, постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
На адресу Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 надійшло клопотання про призначення у справі технічної експертизи. Представник відповідача вважала, що для правильного вирішення спору необхідно встановити чи відповідає давність підпису ОСОБА_2 вказаним датам у договорі № 3 про надання поворотної фінансової допомоги, у розписках від 01 липня 2016 року та від 09 листопада 2017 року.
Колегія суддів відмовляє у задоволенні вказаного клопотання, оскільки відповідачем ні у суді першої інстанції, ні під час звернення до суду із апеляційною скаргою клопотання про призначення технічної експертизи не заявлялось, колегія суддів вважає, що вказане свідчить про затягування розгляду справи.
У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник заперечили щодо задоволення вимог апеляційної скарги. 
Представник ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог щодо невиконання відповідачем свого зобов`язання щодо повернення заборгованості.
Судом відмовлено у задоволенні вимоги про стягнення відсотків за весь час прострочення у розмірі 50 350,91 доларів США, оскільки у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення ч.1 ст. 1048 ЦК України не застосовуються.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.
Встановлено, що 01 липня  2016 року ОСОБА_2 отримала від позивача 100 000, 00 доларів США, строк повернення до 01 липня 2017 року, що підтверджується розпискою від 01 липня 2016 року та договором № 3 про надання поворотної фінансової допомоги від 01 липня 2016 року.
09 листопада 2017 року та 19 грудня 2017 року позивач отримала від ОСОБА_2 по 10 000, 00 доларів США в рахунок погашення заборгованості, що підтверджується розписками.
Обгрунтовуючи позовну заяву,   ОСОБА_1 зазначила, що станом на день подачі позову відповідачем лише частково повернуто заборгованість у розмірі 20 000, 00 доларів США. 
ОСОБА_2 свої зобов'язання щодо повернення заборгованості в повному обсязі належним чином не виконала.
Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Зач. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.
У постанові Верховного Суду від 20 вересня 2023 року за № 760/22898/20 зроблено висновок: «За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.
Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.»
Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що розписка від 01 липня 2016 року підтверджує факт укладення договору позики та виникнення у відповідача зобов`язання зі сплати коштів у розмірі                                 100 000, 00 доларів США за умови повернення коштів до 01 липня 2017 року. 
Відповідно до розписки, ОСОБА_2 отримала від  ОСОБА_1 100 000, 00 доларів США.
ОСОБА_2 не зверталася до суду із позовом про визнання боргової розписки від 01 липня 2016 року недійсною. Сторони належним чином узгодили відповідний розмір грошових коштів - 100 000, 00 доларів США та визначили умови повернення коштів до 01 липня 2017 року.
Враховуючи, що відповідач грошові кошти повернула лише у розмірі 20 000, 00 доларів США, відтак, колегія суддів вважає доведеними та обгрунтованими позові вимоги ОСОБА_1 про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості у розмірі  80 000, 00 доларів США, пені у розмірі 28 558, 90 доларів США; 3 % річних у розмірі 4 803, 29 доларів США.
Так, звертаючись до суду із апеляційною скаргою, представником                  ОСОБА_2 заявлено клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, оскільки відповідач заперечувала факт підписання розписки 01 липня 2016 року.
 Направляючи справу на новий розгляд до Київського апеляційного суду, Верховний Суд зазначив про те, що встановити факт непідписання договору можливо за допомогою відповідної судової почеркознавчої експертизи.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року призначено у справі судову почеркознавчу експертизу.
На вирішення експертизи поставлено питання: чи виконано підпис у договорі № 3 про надання поворотної фінансової допомоги від 01 липня 2016 року ОСОБА_2 , від імені якої зазначено підпис, чи іншою особою; чи виконано підпис у розписці від 01 липня 2016 року ОСОБА_2 , від імені якої зазначено підпис, чи іншою особою; чи виконано підпис у розписці від 09 листопада                     2017 року ОСОБА_2 , від імені якої зазначено підпис, чи іншою особою; чи виконано рукописний текст у розписці від 09 листопада 2017 року ОСОБА_2 , від імені якої зазначено підпис, чи іншою особою.
Згідно висновку експерта від 18 березня 2025 року за № 1232, вирішити питання чи виконано підпис ОСОБА_2 на другому аркуші договору № 3 про надання поворотної фінансової допомоги від 01 липня 2016 року в графі «позичальник» не надається за можливе.
Підпис від імені ОСОБА_2 в розписці від 01 липня 2016 року в графі «( ОСОБА_2 )» виконаний відповідачем.
Рукописний текст «Отдала (10 тыс. долл. США десять тысяч долларов США) 09 листопада 2017» та підпис в розписці від 09 листопада 2017 року, виконаний ОСОБА_2 .
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не підписувала боргову розписку від 01 липня 2016 року, колегія суддів оцінює критично, оскільки вони в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновком експерта № 1232 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи.
Розв`язуючи спір, судом першої інстанції правильно встановлено доведеним обов`язок відповідача виконати взяті на себе зобов`язання щодо повернення   ОСОБА_5  заборгованості за договором позики від 01 липня               2016 року.
Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, відповідачем розмір заборгованості не заперечувався, власного розрахунку ОСОБА_2 не надано.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від  04 листопада 2021 рокуухвалено з додержанням норм процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає. 
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382, 389 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
 
   постановив:
 
Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.
 
Повний текст складено 09 червня 2025 року.

 
 
Суддя-доповідач                                                                                            Є.В. Болотов 

 

Судді:                                                                                                             С.Г. Музичко

 

                                                                                                                          Л.П. Сушко