ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року	Львів	Справа № 460/15213/23 пров. № А/857/26004/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                        Глушка І.В.
суддів                                                            Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року (ухвалене суддею Дудар О.М., в м. Рівне, за правилами спрощеного позовного провадження, повний текст складено 23 вересня 2024 року)   у справі № 460/15213/23 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до   відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,-

                                                                ВСТАНОВИВ:

         27 червня 2024 року, позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до відповідача - Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 30.05.2023 №023665 про застосування адміністративно-господарського штрафу.
       Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року позов задоволено. 
         Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин справи, підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Зазначає, що чинним законодавством визначено істотні дані, що має містити ТТН зокрема, найменування та код ЄДРПОУ автоперевізника та вантажоодержувача. Таким чином, під час проведення перевірки водій, в порушення вимог статті 48 Закону №2344-III, не надав належним чином заповнені ТТН та роздруківку даних роботи тахографа. У даному випадку неможливо використати ТТН №01 від 01.05.2024, як документ, на основі якого визначається автомобільний перевізник, з огляду на істотний дефект заповнення, через який неможливо ідентифікувати автомобільного перевізника, вантажовідправника, вантажоодержувача, замовника. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.         
         Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до п.3 ч.1  статті 311 КАС України  суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2  ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований як фізична особа-підприємець 14.08.2018 (номер запису 25990000000003037), з 14.08.2018 перебуває на обліку у контролюючому органі як платник податків. Основним видом діяльності підприємця за КВЕД є 49.41. Вантажний автомобільний транспорт (основний).
01.05.2023 уповноваженими особами Державної служби України з безпеки на транспорті, відповідно до направлення на рейдову перевірку від 28.04.2023, була проведена на а/д М-06 Київ-Чоп км267+100км, рейдова перевірка (перевірка на дорозі) транспортних засобів, якими здійснюються перевезення пасажирів та вантажів.
Під час такої перевірки 01.05.2023 о 16 год. 49 хв. був перевірений транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_2 марки «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 , з напівпричепом «Janmil», д.н.з. НОМЕР_3 , які належать ОСОБА_1 згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 та НОМЕР_5 .
Зазначеним автомобілем, який обладнано цифровим тахографом, здійснювалося перевезення вантажу згідно з товарно-транспортною накладною від 01.05.2023 №01.
За результатами проведеної перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 01.05.2023 №АР020551 (далі – Акт перевірки).
Відповідачем виявлено порушення: ст.34 Закону України «Про автомобільний транспорт», п.6.1 Наказу МТЗУ №340 від 07.06.2010, п.3.3 Наказу МТЗУ №385 від 24.06.2010, під час перевезень вантажів перевізник не забезпечив водія документами, а саме: роздруківка на паперовому носії режимів праці та відпочинку водія ОСОБА_2 за 01.05.2023 до цифрового тахографа, чим порушено ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Водій транспортного засобу ОСОБА_2 підписав Акт перевірки без зауважень.
Про час і місце розгляду справ про порушення законодавства про автомобільний транспорт Відділом державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті ФОП ОСОБА_1 було повідомлено шляхом надіслання 22.05.2023 повідомлення на офіційну електронну адресу останнього.
За наслідками розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 30.05.2023 в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу №023665, якою за порушення ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», з ФОП ОСОБА_1 стягнуто штраф в сумі 17000 грн.
Вважаючи зазначену постанову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що належний позивачу транспортний засіб, який був об`єктом перевірки, обладнаний працюючим та повіреним цифровим тахографом. Доказів того, що перевізником у спірних правовідносинах є позивач, матеріали справи не містять.  
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Враховуючи вимоги частини 2  статті 19 Конституції України  та частини 2  статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає  Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-ІІІ  (далі - Закон №2344-ІІІ).
Відповідно до  статті 18 Закону № 2344-ІІІ  з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього  Закону  та законодавства про працю.
Відповідно до вимог Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Пунктом 4 цього Положення визначено, що основними завданнями Укртрансбезпеки є, серед іншого, здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському, електричному, залізничному, морському та річковому транспорті.
Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює  Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ  (далі -  Закон №2344-ІІІ), Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений  постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567  (далі - Порядок № 1567).
Згідно з  ст.5 Закону №2344-ІІІ  основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.
Відповідно до  ст.6 Закону №2344-ІІІ  державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначається Порядком № 1567.
Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (п. 4 Порядку № 1567).
Відповідно до про абз.абз.4, 10 п.15 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода), додержання водієм режиму праці та відпочинку.
        За змістом частини сімнадцятої  статті 6 Закону № 2344-ІІІ  рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
Статтею 48 Закону № 2344-ІІІ  встановлено перелік документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.
Так, частиною першою - другою  статті 48 Закону № 2344-ІІІ  визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Підставою для висновку про протиправність постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу є те, що позивач не є суб`єктом відповідальності, оскільки не був автомобільним перевізником.
Судом встановлено, що належний позивачу транспортний засіб марки «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 , з напівпричепом «Janmil», д.н.з. НОМЕР_3 , який був об`єктом перевірки, обладнаний працюючим та повіреним цифровим тахографом.
На момент перевірки водієм ОСОБА_3 було надано відповідачу роздруківку на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія ОСОБА_4 за 01.05.2023. 
З роздруківки на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія ОСОБА_2 за 01.05.2023 вбачається, що картка водія ОСОБА_3 була вставлена в слот тахографа після зняття інформації з тахографа уповноваженими особами Державної служби України з безпеки на транспорті.
З товарно-транспортної накладної від 01.05.2023 №01, автомобільним перевізником вантажу є особа, інша, ніж ФОП ОСОБА_1 .
За визначенням, наведеним у  статті 1 Закону № 2344-ІІІ, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Згідно з абзацом третім частини першої  статті 60 Закону № 2344-IIІ  за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями  39  і  48  цього  Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 240/22448/20 Верховний Суд, вирішуючи питання щодо визначення належного суб`єкта, відповідального за порушення законодавства про автомобільний транспорт зауважував на тому, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена  статтею 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися) або зі слів водія.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 12 жовтня 2023 року у справі № 280/3520/22.
У постанові від 07 грудня 2023 року в справі № 620/18215/21 Верховний Суд вказав, що положення  статті 60 Закону № 2344-III  не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт.
При цьому на основі самих лише реєстраційних документів на транспортний засіб не визначити суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці перевірки, тоді як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки і саме під час її розгляду і має бути встановлений суб`єкт (особа порушника), який в розумінні частини першої  статті 60 Закону № 2344-ІІІ  має нести відповідальність за порушення вимог цього  Закону.
У постанові від 23 серпня 2023 року у справі № 600/1407/22-а Верховний Суд сформулював висновок, що автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті  33,  50 Закону №2344-III). Не без того, що надання послуги з перевезення вантажів може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої частиною першої  статті 60 Закону № 2344-III.
У цій справі сторонами не заперечується, що позивач є власником транспортного засобу, який у спірному випадку підлягав перевірці, проте доказів, що ФОП ОСОБА_1 був перевізником у спірних правовідносинах судом не встановлено.
Посадова особа контролюючого органу, застосовуючи до позивача адміністративно-господарській штраф за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, не встановила правовий статус власника транспортного засобу, водія ОСОБА_3 у спірних правовідносинах.
Автомобільний перевізник не може визначатися лише на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб.
Отже, відділом державного нагляду (контролю) у Рівненській області Укртрансбезпеки оскаржувану постанову прийнято необґрунтовано та без врахування всіх обставин у справі.
Згідно зі  статтею 33 Закону №2344-ІІІ  автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Відповідно до частини першої  статті 216 Господарського кодексу України  (далі -  ГК України) учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Частиною першою  статті 218 ГК України  передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Частиною першою  статті 239 ГК України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції, зокрема, адміністративно-господарський штраф.
Згідно з частинами першою - другою  статті 241 ГК України  адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб`єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до  статті 8 Конституції України,  статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України  та частини першої  статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»  суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1  статті 6 Європейської конвенції з прав людини  і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове  рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у  цій справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись статтями  242,  308,  311,  315,  316,  321,  325,  328,  329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                       ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року у справі № 460/15213/23 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний