ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

17 червня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/1255/25	
(суддя Юрков Е.О., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Шальєвої В.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства у справах ветеранів України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року у справі №160/1255/25 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства у справах ветеранів України,  Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, Угринович Людмили Володимирівни начальника Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної в місті ради про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 17 січня 2025 року звернулися до суду з позовом до Міністерства у справах ветеранів України (далі – відповідач-1),  Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради (далі – відповідач-2), начальника Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної в місті ради Угринович Людмили Володимирівни (далі – відповідач-3) згідно з яким просить:
-  визнати відмову відповідачів видати посвідчення для сімей загиблих ветеранів війни ОСОБА_1 , вдові інваліда ІІ Світової війни І групи, учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ОСОБА_3 ; 2). ОСОБА_2 , вдові інваліда II Світової війни ІІ групи, учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ОСОБА_4 у порядку ст. ст. 7, 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. № 3551-ХІІ – протиправними;
- зобов`язати відповідачів видати посвідчення для сімей загиблих ветеранів війни: 1). ОСОБА_1 , вдові інваліда ІІ Світової війни І групи, учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ОСОБА_3 ; 2). ОСОБА_2 , вдові інваліда II Світової війни ІІ групи, учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ОСОБА_4 у порядку ст. ст. 7, 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. № 3551-ХІІ;
- зобов`язати відповідачів опублікувати оголошення про оскарження протиправних дій у суді на веб-сайті виконкому Центрально-міської районної в місті ради web: vvkonkom-tsmia-.gov.ua. згідно ч. 4 ст. 264 КАС України від 03.10.2017 р. № 2147-VIII;
- зобов`язати Міністерство у справах ветеранів України опублікувати оголошення про оскарження протиправних дій у суді у газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр», згідно ч. 4 ст. 264 КАС України від 03.10.2017 р.№2І47-VІІІ. 
Позовна заява фактично обґрунтована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносяться до сімей загиблих ветеранів війни та мають отримати відповідні посвідчення. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року позов задоволено частково.
Суд, визнав протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради викладену в листах № 10/01-31/1982 від 08.07.2024 р. та №10/01-31/1983 від 08.07.2024 р. в наданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни. 
Зобов`язав Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради надати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни у відповідності до статті 10 Закону України   Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту   та видати їм посвідчення встановленого зразка. У задоволенні іншої частини позову відмовив.
Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з померлими: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які відповідно до посвідчень: серії НОМЕР_1 від 28.03.2000 р. та серії НОМЕР_2 від 11.09.2019 р. відносяться до осіб з інвалідністю внаслідок війни, а тому позивачі у відповідності до вимог статті 10 Закону України   «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»   мають право на встановлення статусу члена сім`ї загиблого ветерана війни.           
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач-1, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.           
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни згідно з абзацом першим пункту 1 частини першої статті 10 Закону № 3551-ХІІ дружинам осіб, які померли внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, Законом № 3551-ХІІ не передбачено.
          Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що 05.07.2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради із заявами з проханням видати їм посвідчення для сімей загиблих ветеранів війни (а.с.12-13, 18).
Листами № 10/01-31/1982 від 08.07.2024 року та № 10/01-31/1983 від 08.07.2024 року відповідач-2 повідомив позивачів, що правові підстави для встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни згідно з п. 1   ст. 10 Закону України   «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відсутні, оскільки причина смерті чоловіка – захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.14, 19).          Правомірність дій відповідачів щодо не видачі позивачам посвідчення для сімей загиблих ветеранів війни у порядку ст. ст. 7, 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. № 3551-ХІІ є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.
Статтею 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ (далі – Закон № 3551-ХІІ) визначені категорії осіб, які належать до членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни.
Відповідно до пункту 1 статті 10 Закону № 3551-ХІІ (в редакції чинній на дату смерті ОСОБА_3 – 02.07.2019 року) чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів
Відповідно до пункту 1 статті 10 Закону № 3551-ХІІ (в редакції чинні на дату смерті ОСОБА_4 – ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до сімей загиблих (померлих) ветеранів війни належать сім`ї осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби (у тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів.
З аналізу вищезазначеної норми вбачається, що статус особи, яка належить до сімей загиблих (померлих) ветеранів війни надається у разі загибелі (смерті) внаслідок:
- поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків);
- захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби (у тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно з експертним висновком №5675 від 02.10.2019 року захворювання, що призвело до смерті ОСОБА_3 пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.9).
Згідно з експертним висновком №4484 від 05.05.2023 року захворювання, що призвело до смерті ОСОБА_4 пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.16).
Враховуючи те, що смерть ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пов`язана з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, тобто загибель (смерть) зазначених осіб не є наслідком поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також не є наслідком захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби (у тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів, суд апеляційної інстанції вважає, що у відповідача-2 не було підстав для  надання позивачам статусу особи, яка належить до сімей загиблих (померлих) ветеранів війни у відповідності до пункту 1 статті 10 Закону № 3551-ХІІ.
Щодо посилань позивачів на наявність у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посвідчень: серії НОМЕР_1 від 28.03.2000 р. та серії НОМЕР_2 від 11.09.2019 р. згідно з якими вони відносяться до осіб з інвалідністю внаслідок війни (а.с.10, 17), суд апеляційної інстанції зазначає наступне.            
Відповідно до абзацу 3 пункту 1 статті 10 Закону № 3551-ХІІ (в редакції чинній на дату смерті ОСОБА_3 – 02.07.2019 року) чинність цього Закону поширюється на сім`ї загиблих під час Другої світової війни осіб із числа особового складу груп самозахисту об`єктових та аварійних команд місцевої протиповітряної оборони, а також сім`ї загиблих внаслідок бойових дій працівників госпіталів, лікарень та інших медичних закладів.
Відповідно до абзацу 3 пункту 1 статті 10 Закону № 3551-ХІІ (в редакції чинні на дату смерті ОСОБА_4 – ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до сімей загиблих (померлих) ветеранів війни належать сім`ї загиблих під час Другої світової війни осіб із числа особового складу груп самозахисту об`єктових та аварійних команд місцевої протиповітряної оборони, а також сім`ї загиблих внаслідок бойових дій працівників госпіталів, лікарень та інших медичних закладів.
З аналізу вищезазначеної норми вбачається, що статус особи, яка належить до сімей загиблих (померлих) ветеранів війни надається у разі загибелі члена сім`ї під час Другої світової війни.
Натомість, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мали статус осіб з інвалідністю внаслідок війни, а тому у відповідача-2 не було підстав для  надання позивачам статусу особи, яка належить до сімей загиблих (померлих) ветеранів війни у відповідності до пункту 1 статті 10 Закону № 3551-ХІІ.
Враховуючи те, що надані позивачами документи не підтверджують їх права на отримання статусу особи, яка належить до сімей загиблих (померлих) ветеранів війни у відповідності до пункту 1 статті 10 Закону № 3551-ХІІ, суд апеляційної інстанції зробив висновок про відсутність підстав для задоволення цього позову.
При цьому, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними вимоги позивачів щодо зобов`язання відповідачів опублікувати оголошення про оскарження протиправних дій у суді на веб-сайті виконкому Центрально-міської районної в місті ради та зобов`язання Міністерства у справах ветеранів України опублікувати оголошення про оскарження протиправних дій у суді у газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр», оскільки положення ст. 264 КАС України стосуються справ щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень, натомість відмова у видачі посвідчення не є таким актом.
          На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийнятим нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.
Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства у справах ветеранів України – задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року у справі №160/1255/25 – скасувати та прийнятим нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
           Повне судове рішення складено 17 червня 2025 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва