КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 липня 2025 року місто Київ.
Справа № 361/10256/24
Апеляційне провадження № 22-ц/824/11297/2025
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                            Желепи О.В.,
суддів:                                      Поліщук Н.В., Соколової В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 3 квітня 2025 року (ухвалено у складі судді  Зотько Т.А., повне рішення складено 03.04.2025 року)
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест Фінанс», про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ
 
Позивач звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест Фінанс», про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, 08.01.2021 року за власного волевиявлення, із повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, з використанням сервісу onlineкредитування https://cashberry.com.ua/, позивач подав Заявку на отримання кредиту. Дана заява № 10002929206 від 08.01.2021 року знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб - сайті ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС». Електронний підпис накладено одноразовим ідентифікатором відповідача. Оскільки відповідачем було обрано один із вищеперерахованих варіантів підписання Договору, тим самим підтверджено прийняття умов Договору про надання споживчого кредиту № 10002929206 від 08.01.2021 року. Таким чином, 08.01.2021 року між ТОВ « ФК « ІНВЕСТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту №10002929206 від 08.01.2021 року, відповідно до якого відповідачу були перераховані кредитні кошти на банківську картку в сумі 10 000 грн.. ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» виконав свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту належним чином, у той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк. 05 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 556/ФК-22, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 10002929206 від 08.01.2021 року, укладеного між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс». Станом на дату звернення до суду з даним позовом, за договором про надання споживчого кредиту виникла заборгованість у розмірі 47 408,00 грн., з яких 10 000,00 - заборгованість за тілом кредиту, 37 408,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. У зв`язку з вищевказаним позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 3 квітня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 10002929206 від 08.01.2021 року у загальному розмірі 47 408,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422, 40 грн. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач 3 травня 2025 року подав через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду, якою просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Вказує, що позивач не надав докази того, що відповідачу був наданий логін та пароль для входу в його особистий кабінет на веб-сайті, як і самого входу Відповідача до особистого кабінету; за якими саме документами, створеними на матеріальних або електронних носіях було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи - ОСОБА_1 ; у який спосіб відповідач отримав одноразовий ідентифікатор; яким саме одноразовим ідентифікатором підписаний Кредитний договір та чи саме такий одноразовий ідентифікатор був наданий Відповідачу, якщо такий надсилався; що саме Відповідачем, особу якого належним чином ідентифіковано, було оформлено замовлення (зокрема, анкету-заяву на видачу грошових коштів) за допомогою наданого йому логіну і паролю, в результаті чого був сформований в електронному вигляді Кредитний договір. не доведено належними та допустимими доказами і той факт, що надходження грошових коштів в сумі 10000 грн. на банківську карту Відповідача (згідно з випискою АТ «СЕНС БАНК») відбулось за Кредитним договором.
Вважає, що надання платіжних доручень на підтвердження оплати відступленого права вимоги за Договором факторингу, не є достатніми доказами оплати з договором, а отже і  переходу права вимоги.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою.
 
21 травня ТОВ «Діджи Фнанс та ТОВ «Інвест Фінанс» отримали копію ухвали до кабінету в системі «Електронний суд», що підтверджується звітами про доставку електронної кореспонденції, своїм правом на подання відзиву не скористались.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню  з наступних підстав.
 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 08.01.2021 року відповідачем з використанням сервісу online-кредитування https://cashberry.com.ua/ була подана заявка на отримання кредиту. Дана заява № 10002929206 від 08.01.2021 року знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://cashberry.com.ua/ .
08.01.2021 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір споживчого кредиту № 10002929206, за яким відповідачу були перераховані кошти на власну банківську картку у розмірі 10 000,00 грн. з процентною ставкою 540,3 % річних, строком на 30 днів.
Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків та інших витрат.
05 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 556/ФК-22, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 10002929206 від 08.01.2021 року, укладеного між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та  ОСОБА_1  перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс».
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги Додатку 1 до вказаного договору ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло право вимоги зокрема відносно  ОСОБА_1  за договором № 10002929206 на загальну суму заборгованості у розмірі 47 408,00 грн.
Таким чином, згідно із розрахунком позивача загальний розмір заборгованості відповідача за договором про надання споживчого кредиту, становить 47 408,00 грн., з яких 10 000,00 - заборгованість за тілом кредиту, 37 408,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Із доданого до позовної заяви підтвердження вбачається, що 08.01.2021 позивачем перераховано відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000 грн..
Окрім того, як вбачається із наданих суду АТ «СЕНС БАНК» на виконання ухвали про витребування доказів виписки та детальної виписки по рахунку НОМЕР_1 за період з 08.01.2021 по 16.11.2022 року, 10.01.2021 року на зазначений рахунок відповідача було зараховано кошти у сумі 10 000,00 грн.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, враховуючи вищенаведене, дійшов до висновку про доведеність позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про наявність заборгованості за кредитним договором №10002929206 від 08.01.2021 року у розмірі 47 408,00 грн.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.
У відповідності до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.
Згідно з частиною 2 статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Апеляційна скарга зокрема обґрунтована тим, що в матеріалах справи відсутні докази надходження оплати до ТОВ «Інвест Фінанс» за договором факторингу, без чого неможливий перехід права вимоги до ТОВ «Діджи Фінанс». 
Разом з тим, відповідно до п. 4.1. Договору факторингу № 556/ФК-22, право вимоги переходить від Клієнта (ТОВ «Інвест Фінанс») до Фактора (ТОВ «Діджи Фінанс») з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог у формі наведеної в Додатку № 1 до цього Договору.
До позовної заяви було надано відповідний реєстр, що відповідає формі, наведеної в Додатку № 1 та підписаний представниками сторін (а.с. 19). 
Відтак, доводи скаржника про недоведеність права вимоги позивача не відповідають матеріалам справи, а тому апеляційний суд їх відхиляє.
 
Також не можна погодитися із аргументами заявника з того приводу, що кредитний договір ним не укладався, а кредитних коштів він не отримував.
На переконання колегії суддів, доданими до позову документами, зокрема, копією електронного кредитного договору, електронної оферти (пропозиції укласти електронний договір), інформаційної довідки про перерахування кредитних коштів, підтверджуються існування між сторонами кредитних відносин.
Доказів того, що договір був укладений не відповідачем, враховуючи, що в даному договорі наявні персональні дані відповідача, такі як серія паспорта, дата його видачі, РНОКПП, суду не надано. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій позичальник не звертався.
 
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність доказів підпису відповідачем Договору в електронному вигляді, апеляційний суд зазначає наступне. 
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України №675-VIII «Про електрону комерцію», (далі Закон №675-VIII).
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону №675-VIII).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону №675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону №675-VIII).
Згідно з частинами шостою, восьмою статті 11 вказаного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону №675-VIII визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як вбачається з матеріалів справи, договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Електронний кредитний договір ОСОБА_1 підписав шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідач на веб-сайті позивача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого позивач надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді СМС-повідомлення, чи на електронну пошту, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору. Без використання такого надісланого паролю (ідентифікатора) договір не міг би бути укладений.
Протилежного матеріали справи не містять.
Безпідставним є твердження відповідача про порушення судом норм процесуального права, оскільки поданий позивачем до суду електронний кредитний договір не досліджувався в оригіналі, з огляду на таке.
Відповідно до частин другої, третьої, п`ятої статті 100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.
Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
У матеріалах справи є роздруківки загальних умов договору, змісту оферти та акцепту, інформації, яка надається споживачу до укладання договору про споживчий кредит (а.с. 57-76).
Порушень порядку надання і отримання доказів у суді не встановлено.
Оскільки у суду не виникло сумніву щодо відповідності паперової копії електронного доказу оригіналу, тому були відсутні передбачені процесуальним законом підстави для дослідження оригіналу електронного доказу, враховуючи наявність у справі паперової копії доказу та за відсутності обґрунтованих сумнівів у його відповідності оригіналу.
Такий висновок узгоджується з постановою Верховного Суду від 12.06.2023 року у справі №263/3470/20.
 
У постанові від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором Верховний Суд зазначив, що банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до норм Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, що затверджене постановою правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, платіжна інструкція та виписка є первинними бухгалтерськими документам, що підтверджують рух коштів та отримання їх клієнтом.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, 10.01.2021 року на рахунок НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , було зараховано кошти у сумі 10 000,00 грн АТ «СЕНС БАНК», що пітверджується виписками по рахунку. Відповідно до даної виписки, призначення платежу зазначено: «Переказ MoneySend на картковий рахунок (кредит)».
Разом з випискою, АТ «СЕНС БАНК» повідомило суд, що на ім`я ОСОБА_1 відкрито картку № НОМЕР_2 (закрито 07.07.2021) (а.с. 174). Номер даної карточки відповідає номеру, зазначеному в інформаційній довідці про проведення успішної транзакції про видачу кредиту (а.с. 90). Узгоджується і банк, з якого пересилались кошти - «Альфа-Банк».
Наведені вище встановлені обставини відповідачем спростовані не були.
Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Заявляючи, що позивачем не доведено, що вищенаведена транзакція стосується саме кредиту за Договором від 08.01.2021 року, відповідач не надав докази протилежного, не надано доказів, що такі кошти переведено на рахунок іншим кредитором, та ніяк не стосуються кредиту, щодо якого ведеться спір між сторонами.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного вкидання зобов`язання.
Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Однак презумпцію винуватості боржника та факту виникнення між сторонами відповідного зобов`язання спростовано не було.
За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 3 квітня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Головуючий                                                                                           О.В. Желепа 

Судді                                                                                                      Н.В. Поліщук

                                                                                                                 В.В. Соколова