П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2025 року
м. Київ
справа № 504/1357/23
провадження №51-3718км23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 07 квітня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 26 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 26 березня 2025 рокущодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Барбоєни Ніспоренського району Республіки Молдови, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Березники Пермської області, громадянина України, жителя АДРЕСА_2 ,
засуджених за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, і
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 07 квітня 2023 року визнано винуватими та засуджено за ч. 1 ст. 286 КК:
-        ОСОБА_6 до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК;
-        ОСОБА_7 до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК.
Відмовлено в задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних частинах на користь держави витрати на проведення експертиз в розмірі 9806,52 грн, по 4903,26 грн з кожного.
Вирішено питання щодо речових доказів, а також інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.
Ухвалою Одеськогоапеляційного суду від 26 березня 2025 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду - без змін.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 12 серпня 2020 року приблизно о 15 год 00 хв ОСОБА_6 керував автомобілем марки Volkswagen Polo (д.н.з.  НОМЕР_1 ) та перевозив на передньому правому пасажирському сидінні пасажира ОСОБА_10 , рухався по проїзній частині автодороги сполученням Одеса - Южне в с. Фонтанка Лиманського району Одеської області в напрямку м. Южного, та, наближаючись до регульованого перехрестя, в порушення вимог пп. «б» п. 2.3, пп. «ґ» п. 8.7.3, п. 8.10 ПДР, не зупиняючись перед наявною дорожньою розміткою стоп-лінія, яка передбачена п. 1.12 ПДР, на жовтий сигнал світлофору, який забороняє рух, почав здійснювати маневр повороту ліворуч. В цей час на назустріч ОСОБА_6 рухався ОСОБА_7 , який керував автомобілем марки Nissan Leaf (д.н.з. НОМЕР_2 ) та в порушення вимог пп. «б» п. 2.3, пп. «ґ» п. 8.7.3, п. 8.10, п. 12.4, пп. «б» п. 12.9 ПДР, наближаючись до регульованого перехрестя, не зупиняючись перед наявною дорожньою розміткою стоп-лінія, яка передбачена п. 1.12 ПДР, став його проїжджати на жовтий сигнал світлофору, який забороняє рух, зі швидкістю яка перевищує дозволену 50 км/год під час руху в населеному пункті, продовжив рух через перехрестя прямо, в результаті чого відбулося зіткнення вказаних автомобілів, в наслідок якого пасажир автомобіля марки Volkswagen Polo (д.н.з.  НОМЕР_1 ) ОСОБА_10 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник  ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , посилається на істотне порушення судом апеляційної інстанції вимог КПК, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Сторона захисту вказує про безпідставні висновки місцевого суду, які залишилися без належної оцінки судом апеляційної інстанції, щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ДТП, яке сталося виключно з вини іншого водія - ОСОБА_7 , що, на переконання захисника, підтверджується протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12 серпня 2020 року та план-схемою до нього. Зазначає про те, що апеляційний суд усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, а також залишив поза увагою те, що на момент постановлення ухвали у цьому кримінальному провадженні сплив строк давності притягнення до кримінальної відповідальності, визначений ст. 49 КК, та не закрив кримінальне провадження щодо засуджених на підставі ст. 284 КПК.
У касаційній скарзі прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить рішення судів попередніх інстанцій змінити та на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від призначених покарань за ч. 1 ст. 286 КК у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. В решті судові рішення просить залишити без зміни.
На обґрунтування своїх вимог сторона обвинувачення вказує про те, що інкриміноване кримінальне правопорушення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було вчинено 12 серпня 2020 року та відповідно до ст. 12 КК є нетяжким злочином, строк давності якого відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК становить 3 роки з моменту його вчинення та на момент постановлення апеляційним судом ухвали закінчився, оскільки не зупинявся та не переривався, а тому апеляційний суд повинен був звільнити засуджених від призначених їм покарань на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК, однак цього не зробив.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні:
- прокурор частково підтримала касаційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_8 , в частині необхідності застосування, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, щодо засудженого ОСОБА_7 положень ст. 49 КК та звільненням останнього від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК із закриттям кримінального провадження щодо нього, а щодо засудженого ОСОБА_6 положень ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК та звільненням останнього від призначеного йому покарання. 
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися. У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 просив здійснити касаційний розгляд за відсутності його та ОСОБА_6 . Також від засудженого ОСОБА_7 надійшла заяви про здійснення касаційного розгляду за відсутності його та цивільного позивача ОСОБА_9 .
Мотиви Суду
Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення прокурора, перевірив матеріали кримінального провадження, наведені в касаційній скарзі доводи і дійшов таких висновків.
Що стосується тверджень у касаційній скарзі захисника про невинуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.
У касаційній скарзі сторона захисту як на підставу для виправдання ОСОБА_6 посилається на відомості, які зафіксовані у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12 серпня 2020 року та план-схемі до нього, оскільки місце зіткнення автомобілів Nissan Leaf та Volkswagen Polo знаходиться на смузі руху останнього.
Суд наголошує, що в цьому кримінальному провадженні протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди був досліджений і оцінений судами попередніх інстанцій у сукупності із іншими доказами у справі.
Як убачається із дослідженого судами попередніх інстанцій протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12 серпня 2020 року із додатком у вигляді схеми ДТП, в ньому зафіксовано кінцеві обставини події та розташування транспортних засобів після зіткнення та зупинки.
Водночас із дослідженого судами попередніх інстанцій відеозапису із дорожньої камери, розташованої над перехрестям, де відбулося ДТП, відслідковуються всі обставини події, які передували безпосередньому зіткненню автомобілів.
Так, з відеозапису вбачається як автомобіль Volkswagen Polo під`їжджає до перехрестя та починає здійснювати маневр повороту ліворуч на жовтий сигнал світлофора, однак після виявлення на своєму шляху перешкоди у вигляді автомобіля Nissan Leaf безпосередньо перед зіткненням повертається в свою смугу руху, а автомобіль Nissan Leaf, в свою чергу, рухаючись із перевищенням швидкості на жовтий сигнал світлофора та намагаючись проскочити перехрестя, після виявлення для себе перешкоди у вигляді автомобіля Volkswagen Polo, намагаючись уникнути зіткнення з ним, виїжджає на зустрічну смугу руху (на смугу руху автомобіля Volkswagen Polo) і починає такий маневр об`їзду безпосередньо перед поверненням автомобіля Volkswagen Polo в свою смугу руху.
Дослідженим судами попередніх інстанцій висновком відеотехнічної та автотехнічної експертизи обставин зіткнення автомобілів марки Volkswagen Polo (д.н.з.  НОМЕР_1 ) та «Nissan Leaf» (д.н.з. НОМЕР_2 ) від 16 листопада 2020 року № 20-5654/5655, встановлено, що: (1) дії водія автомобіля Volkswagen Polo, ОСОБА_6 не відповідають вимогам пп. «ґ» п. 8.7.3, п. 8.10 ПДР та знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП; (2) дії водія автомобілю Nissan Leaf, ОСОБА_7 не відповідають вимогам пп. «ґ» п. 8.7.3, п.п. 8.10, 12.4, пп. «б» п. 12.9 ПДР та знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП.
Аналогічні висновки щодо невідповідності дій водіїв ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вимогам ПДР та знаходження їх у причинному зв`язку із подією ДТП зроблені у висновку комплексної судової автотехнічної та відеотехнічної експертизи від 12 квітня 2021 року №21-1931/1932 щодо обставин зіткнення автомобілів марки Volkswagen Polo (д.н.з.  НОМЕР_1 ) та Nissan Leaf (д.н.з.  НОМЕР_2 ).
Отже, висновок місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, зроблено з додержанням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування усіх обставин, які підтверджено доказами, зміст яких детально викладено в судових рішеннях, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст. 94 КПК.
Як наслідок, доводи касаційної скарги захисника про необґрунтоване визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні ДТП та безпідставну кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 286 КК колегія суддів відхиляє.
Твердження захисника про те, що апеляційний суд усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Згідно з ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
З дослідженого Судом відео- та звукозапису судового засідання апеляційного суду від 20 серпня 2024 року вбачається, що цей суд підставно відмовив захиснику в задоволенні клопотання про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, оскільки сторона захисту не обґрунтувала, які порушення вимог КПК допустив місцевий суд під час дослідження вказаних у клопотанні сторони захисту обставин, які встановлені під час кримінального провадження, або в чому саме полягала неповнота їхнього дослідження судом першої інстанції, а сама лише незгода захисника та засудженого ОСОБА_6 з оцінкою обставин місцевим судом не є підставою для їх повторного дослідження.
Отже, порушення вимог ч. 3 ст. 404 КПК всупереч доводам сторони захисту апеляційний суд не допустив.
Разом з тим, заслуговують на увагу аргументи касаційних скарг прокурора та сторони захисту щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування апеляційним судом вимог ст. 49 КК.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК, належить до нетяжких злочинів, а давність притягнення до кримінальної відповідальності за таке діяння становить три роки.
Із встановлених судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин провадження убачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили це кримінальне правопорушення 12 серпня 2020 року. 
Перебіг давності відповідно до частин 2, 3 ст. 49 КК у цьому кримінальному провадженні не зупинявся та не переривався.
На час апеляційного розгляду та постановлення ухвали цим судом вищевказаний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчився.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність (ч. 3 ст. 288 КПК).
Як вбачається із відео- та звукозапису судового засідання апеляційного суду від 20 серпня 2024 року, цей суд під час розгляду кримінального провадження досліджував обставини, пов`язані із закінченням строку давності притягнення обвинувачених до кримінальної відповідальності, відповідно до вимог ч. 2 ст. 285 КПК роз`яснив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право бути звільненим від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК у зв`язку із закінченням строку давності.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_7 , який протягом усього розгляду цієї справи судами першої та апеляційної інстанції повністю визнавав свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та не оскаржував вирок місцевого суду, погодився із застосуванням до нього вимог ч. 1 ст. 49 КК та не заперечував щодо його звільнення від кримінальної відповідальності на цій підставі.
ОСОБА_6 та його захисник в суді апеляційної інстанції заперечували проти застосування до ОСОБА_6 вимог ст. 49 КК, оскільки заперечували винуватість останнього у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК.
Апеляційний суд, вислухав думку обох обвинувачених, та, з урахуванням позиції ОСОБА_6 і його захисника, ухвалив провести судовий розгляд в повному обсязі, за результатами якого постановив ухвалу, про залишення вироку місцевого суду без змін, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував до ОСОБА_7 вимог ч. 1 ст. 49 КК за наявності підстав для звільнення засудженого від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК у зв`язку з тим, що сплив відповідний строк давності та не закрив кримінальне провадження щодо нього на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а до ОСОБА_6 - положення ч. 5 ст. 74 КК та не звільнив його від відбування покарання.
Статтею 440 КПК визначено, що суд касаційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
У цьому провадженні як сторона захисту, так і сторона обвинувачення не заперечують того факту, що строк давності притягнення засуджених до кримінальної відповідальності закінчився на момент розгляду цього провадження судом апеляційної інстанції.
З огляду на те, що ОСОБА_7 не оспорював наявність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, та в суді апеляційної інстанції погоджувався із звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК, Суд доходить до висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК на підставі ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку з тим, що сплив відповідний строк давності, з огляду на що кримінальне провадження щодо нього підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.
Натомість, оскільки сторона захисту вважає, що у діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, з цих мотивів оскаржувала у касаційному порядку судові рішення, враховуючи в тому числі й позицію, висловлену під час апеляційного розгляду, Суд вважає застосовною до ОСОБА_6 з врахуванням цих обставин, ч. 5 ст. 74 КК, за змістом якої він підлягає звільненню від призначеного покарання.
Об`єднана палата ККС ВС зробила висновок про те, що якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту (постанова від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17).
Оскільки у цьому провадженні ініціатором проведення експертиз був орган досудового розслідування, тому відповідно до положень статей 122, 124 КПК витрати на проведення експертиз в розмірі 4903,26 грн не підлягають стягненню з засудженого ОСОБА_7 , якого суд звільняє від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК, і їх необхідно віднести на рахунок держави.
Таким чином, Суд доходить висновку, що касаційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню.
Керуючись статтями 433, 436 - 438, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ: 
Касаційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 07 квітня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 26 березня 2025 року в частині засудження  ОСОБА_6 змінити.
З урахуванням ст. 49 КК на підставі ч. 5 ст. 74 КК звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання.
Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 07 квітня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 26 березня 2025 року в частині засудження ОСОБА_7 скасувати.
На підставі ст. 49 КК звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК у зв`язку із закінченням строку давності та закрити кримінальне провадження щодо нього відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.
Процесуальні витрати, стягнення яких покладено на ОСОБА_7 , пов`язані із проведенням експертиз, в розмірі 4903,26 грн віднести на рахунок держави. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                             ОСОБА_2                                  ОСОБА_3