ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2025 року	Львів	Справа № 380/2376/24 пров. № А/857/22617/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                   Коваля Р. Й.,
суддів                                                                       Гуляка В. В.,
                                                                                Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2024 року (ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні у м. Львові суддею Хомою О. П.) в адміністративній справі № 380/2376/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

                                                      В С Т А Н О В И В :

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати пункт 36 рішення МО України, оформлене Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №20/в від 03 листопада 2023 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII;
- зобов`язати МО України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із втратою професійної працездатності у розмірі 25 відсотків внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що сталася 05.05.2022, на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії серія 12 ААА № 012492 від 12.04.2023 відповідно до Закону № 2011-XII.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що проходив військову службу за призовом по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 та 22.09.2022 звільнений в запас та виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. За результатом первинного огляду 12.04.2023 у Львівському обласному центрі медико-соціальної експертизи № 1 позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 25% внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що сталася 05.05.2022. У зв`язку з чим подав до відповідача заяву про виплату одноразової грошової допомоги та надав необхідні документи. ІНФОРМАЦІЯ_2 листом від 22.11.2023 № с/17971 повідомив, що комісія МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.11.2023 №20/в, дійшла висновку про відмову в призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки ступінь втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини встановлено 12.04.2023, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби, що не відповідає підпункту 7 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що судом, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки, викладені у рішенні не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Тому просить скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.
У доводах апеляційної скарги зазначає, що 12.04.2024 йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 25 відсотків внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що сталася 05.05.2022, а вже 18.04.2024 він подав встановленим порядком відповідні документи на отримання одноразової грошової допомоги.
Вважає, що в нього були непереборні обставини, які об`єктивно перешкодили йому звернутися в трьохмісячний термін до ІНФОРМАЦІЯ_3 за отриманням одноразової грошової допомоги по втраті працездатності. Незважаючи на об`єктивно непереборні обставини, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами позивач не мав можливості для своєчасного вчинення відповідних дій. Зазначені вище обставини судом першої інстанції не були дослідженні та взагалі були проігноровані.
Також вважає очевидними наявні факти порушень його прав, а зобов`язання відповідача щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку із втратою професійної працездатності у розмірі 25 відсотків внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що сталася 05.05.2022 на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії серія 12 ААА № 012492 від 12.04.2023, відповідно до Закону № 2011-ХІІ, призведе до справедливого відновлення його порушених прав.

Відповідач подав пояснення, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи 

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд апеляційної інстанції відповідно до статті 308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу за призовом по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 на посаді номера обслуги 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.09.2022 № 261 позивача було звільнено в запас за підпунктом “г” (через такі сімейні обставини або інші поважні причини – у зв`язку із наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України  «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключено зі списків частини. 
Відповідно до довідки огляду МСЕК серії 12 ААА № 012492 від 12.04.2023 позивачу встановлено 25% втрати працездатності, причина: травма, пов`язана із захистом Батьківщини. 
ОСОБА_1 18.04.2023 через ІНФОРМАЦІЯ_4 подав заяву про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою працездатності, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, до якої долучено такі документи: копію довідки про результати визначення ступеня втрати працездатності у відсотках серії 12 ААА № 012492 від 12.04.2023; копію довідки про результати отримання травми № 9239  від 10.11.2022; копію витягу з протоколу 16 РВЛК № 261 від 13.02.2023; копію військового квитка серії НОМЕР_3 від 12.10.2011; копію наказу про звільнення з військової служби; копію паспорта та ідентифікаційного коду.
ІНФОРМАЦІЯ_1 16.05.2023 вказану заяву ОСОБА_1 з пакетом поданих ним документів супровідним листом № с/7967 направлено на адресу Департаменту соціального забезпечення МО України.
Як слідує з супровідного листа від 16.05.2023 № с/7967 ІНФОРМАЦІЯ_1 не надано передбачений пунктом 13 Порядку № 975 висновок щодо можливості виплати одноразової допомоги ОСОБА_1 , оскільки   ІНФОРМАЦІЯ_5 вважає, що такий не має права на отримання грошової допомоги в розмірі 25% 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено відсоток втрати працездатності.
У наявній заяві позивача про згоду на збір та оброблення персональних даних від 18.04.2023 є власноручний напис ОСОБА_1 про те, що йому повідомлено про можливе неприйняття документів у зв`язку із проходженням МСЕК із запізненням після звільнення з військової служби.  
Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум за результатами розгляду заяви позивача та долучених до неї документів 03.11.2023 відмовила в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з тих підстав, що встановлення ступеня втрати працездатності відбулося понад тримісячний термін після звільнення його з військової служби, передбаченого пунктом 7 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів протиправності дій відповідача під час винесення оскаржуваного рішення.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як передбачено статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі – Закон № 2011-ХІІ).
Згідно з ч. 1 статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ законодавець виділяє три групи соціальних ризиків, з настанням яких виникає право відповідних категорій осіб на виплату одноразової грошової допомоги, а саме:
загибель (смерть) - пункти 1-3 частини другої статті 16 Закону;
інвалідність - пункти 4-6 частини другої статті 16 Закону;
втрата працездатності без встановлення інвалідності - пункти 7-9 частини другої статті 16 Закону.
Як передбачено п. 7 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
Вимогами ч. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ визначено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі – Порядок № 975).
Згідно з п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
- у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності;
- у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Як вірно зазначено судом, аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що саме дата, яка зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, є моментом виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 27.03.2024 у справі № 280/8617/21, від 08.04.2024 у справі № 240/512/22, від 26.04.2024 у справі № 260/2081/23, від 08.05.2024 у справі № 240/17749/20.
Як передбачено пунктом 7 Порядку № 975 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках від 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Тобто, як вірно зазначено судом, і Закон № 2011-XII, і Порядок № 975 однаково регулюють питання виникнення у особи права на призначення одноразової грошової допомоги у разі отримання травми під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, обмежуючи таке тримісячним строком після звільнення з військової служби.
Застережень щодо відходу від цього строку з будь-яких причин ні Закон № 2011-XII, ні Порядок № 975 не містять.
Встановлення законодавцем обмеженого строку є однією з умов дисциплінування  фізичних осіб як учасників публічно-правових відносин при реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги. У випадку пропуску такого строку виключними підставами для визнання судом поважними причин такого пропуску може бути лише наявність об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Як встановлено судом, обласною МСЕК № 1 ОСОБА_1 на підставі акту огляду МСЕК № 676 встановлено ступінь втрати професійної працездатності – 25%, травма, пов`язана із захистом Батьківщини, дата встановлення страхового випадку згідно Витягу ВЛК № 261 від 13.02.2023, що підтверджується довідкою серії 12 ААА № 012492 від 12.04.2023. 
Як вказано у Витягу з протоколу засідання 16 Регіональної ВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця № 261 від 13.02.2023, мінно-вибухова травма (05.05.2022) ОСОБА_1 підтверджена довідкою № 9239 від 10.11.2022 командира в/ч НОМЕР_1 та військово-медичними документами і така травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 було звільнено з військової служби та виключено зі списків частини НОМЕР_1 22.09.2022 на підставі наказу командира від 22.09.2022 №261.
Втрату 25% працездатності без встановлення йому інвалідності через отримання травми під час виконання обов`язків військової служби позивачу встановлено 12.04.2023 (довідка обласної МСЕК серії 12 ААА № 012492 від 12.04.2023), тобто через сім місяців  після звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що встановлені на підставі наявних у справі належних та допустимих доказів фактичні обставини дають підстави стверджувати, що встановлення позивачу ступеню втрати працездатності відбулося поза межами визначеного Законом № 2011-XII та Порядком № 975 присічного трьохмісячного строку після звільнення його з військової служби, з дотриманням якого законодавець пов`язує наявність права на отримання спірної одноразової грошової допомоги.

Доводи апелянта про те, що у нього виникли непереборні обставини у зв`язку із зверненням до військової частини по отримання необхідних документів і отримання їх через довготривалий час, колегія суддів до уваги не бере, оскільки такі доводи не підтвердженні належними та допустимими доказами.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог позивача, а відтак відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Разом з тим, Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У рішенні по справі Звежинський проти Польщі (Заява № 34049/96) від 19.06.2001 Європейський суд з прав людини підкреслив, що, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти коректно і дуже послідовно (див. цит. вище рішення у справі «Беєлер проти Італії»). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (пункт 73).
Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                    П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2024 року в адміністративній справі № 380/2376/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин