П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/7385/24 
                                                                               Головуючий у 1-й інстанції: Маслоід О.С. 
Суддя-доповідач:  Біла Л.М. 
11 липня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Моніча Б.С. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернулась до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року позов задоволено.
Суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №905020144966 від 02.04.2024 та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з урахуванням довідки ТУ ДСА в Дніпропетровській області від 20.03.2024 №Б-с-326, починаючи з 19.02.2020, з урахуванням раніше виплачених сум.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, обчислене відповідно до  Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».
25.03.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про перерахунок з 19.02.2020 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА в Дніпропетровській області від 20.03.2024 №Б-с-326.
За принципом екстериторіальності розгляд вказаної заяви здійснено Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві, який рішенням №905020144966 відмовив в перерахунку довічного грошового утримання позивача як судді у відставці.
Не погоджуючи із вказаною відмовою, позивач звернулась до суду з вказаним позовом.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів, надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, виходить з наступного..
Відповідно до частини 1 статті 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Згідно пункту 4 частини 5 статті 126 Конституції України, підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі по тексту - Закон України від 02 червня 2016 року №1402-VIII).
Згідно з пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07 липня 2010 року № 2453-VI Про судоустрій і статус суддів, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
Відповідно до ч. 2 ст. 142 Закону №1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
При цьому, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів".
До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII).
Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII зі змінами.
Згідно зі ст. 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Таким чином, суд першої інстанції вірно виснував, що з 18.02.2020 відсутні норми, які окремо регулюють питання суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, для суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання відповідно до вимог Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а відтак позивач має право на нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, у відповідності до приписів  ст. 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Крім цього, суд першої інстанції в розрізі спірних правовідносин слушно врахував рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.06.2020 у зразковій справі №620/1116/20 (адміністративне провадження №Пз/9901/5/20), в якому Суд дійшов до висновку, що з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 №2-р/2020 Закон  України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Отже, саме з 19.02.2020, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі №2-р/2020, у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-VIII.
В той же час, колегією суддів з`ясовано, що позовні вимоги позивачем заявлені поза межами шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною 2 статті 122 КАС України.
Так, абзацом 1 частини 2 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Разом з тим, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постанові від 21 лютого 2024 року (справа № 240/27663/23).
Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 зазначив, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
При цьому, поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).
В даному випадку колегія суддів наголошує на тому, що пенсія (грошове забезпечення) є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії (щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці) чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обраховано та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових. Отже, з дня отримання пенсійної виплати (щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці) особою, якій призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці) вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати (щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці), демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії (щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці) звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.
Судом встановлено, що постановою Верховної Ради України від 16.05.2015 року №634-VIII на підставі заяви про відставку позивач була звільнена з посади судді та з 2016 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.
У свої позовних вимогах зобов`язального характеру позивач просить зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА в Дніпропетровській області від 20.03.2024 №Б-с-326, починаючи з 19.02.2020 року.
З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є щомісячним періодичним платежем, його розмір повинен був бути відомий позивачу. Крім того, позивач мав реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з яких складових воно складається, як обраховане та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий його розрахунок чи розрахунок його складових.
Тому колегія суддів приходить до переконання, що з дня отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивач вважається таким, що повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.
Тобто, про факт наявності у позивача права на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону №1402-VIII останній могло бути відомо принаймні з березня 2020 року.
Проте, до адміністративного суду з вимогою про зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА в Дніпропетровській області від 20.03.2024 №Б-с-326, починаючи з 19.02.2020 року, позивач звернулась 05 червня 2024 року, тобто з пропуском строку, встановленого статтею 122 КАС України.
При цьому, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що отримання позивачем рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №905020144966 від 02.04.2024 про відмову в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА в Дніпропетровській області від 20.03.2024 №Б-с-326 не змінює момент, з якого позивач повинна була дізнатись про порушення своїх прав у відповідній частині вимог, а свідчить лише про час, коли позивач почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в частині вимог про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Колегією суддів враховується, що причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.03.2021 у справі №160/6430/20.
Колегія суддів звертає увагу, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
За таких обставин, подання позивачем в червні 2024 року позовної заяви за відсутності належного обґрунтування причин зволікання із оскарженням рішень, бездіяльності відповідача щодо безпідставної, на думку позивача, відмови у перерахунку довічного грошового утримання, починаючи з 19.02.2020 року, матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, що є неприпустимим з огляду на принципову позицію Європейського Суду з прав людини у цьому питанні.
З урахуванням наведених норм права та з огляду на те, що позивач просила здійснити вказаний перерахунок з 19.02.2020 року, а з цим позовом звернулась лише 05.06.2024, беручи до уваги періодичний характер пенсійних виплат та наведені правові висновки Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що остання пропустила строк звернення з цим адміністративним позовом до суду першої інстанції в частині позовних вимог за період з 19.02.2020 по 05.12.2023.
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області задовольнити частково.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року скасувати в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з урахуванням довідки ТУ ДСА в Дніпропетровській області від 20.03.2024 №Б-с-326, з 19.02.2020 по 05.12.2023, з урахуванням раніше виплачених сум.
Позовні вимоги за період з 19.02.2020 по 05.12.2023, залишити без розгляду.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
В задоволенні решти вимог апеляційної скарги відмовити.       

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Гонтарук В. М.    Моніч Б.С.