ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року	Львів	Справа № 260/5768/24 пров. № А/857/31161/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді:                               Гуляка В.В. 
суддів:                                                    Кухтея Р.В., Шевчук С.М.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, 
на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року (суддя - Дору Ю.Ю., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м. Ужгород, дата складання повного рішення - не зазначено), 
в адміністративній справі №260/5768/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області,
про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії,

                                                             встановив: 

У вересні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просив: 1) визнати протиправною відмову відповідача, викладену в листі від 21.06.2024 року у перерахунку та зарахуванні позивачу стажу роботи судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; 2) зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді, з якого обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці такі періоди: з 25.03.1982 по 19.12.1982 (8 місяців 25 днів) - строкова військова служба; з 20.12.1982 по 05.08.1984 (4 роки 10 місяців 21 день) - строкова служба в Демократичній республіці Афганістан; з 06.08.1984 по 08.08.1984 (3 дні) - строкова військова служба; з 01 09.1986 по 13.08.1988 (1 рік 11 місяців 13 днів) навчання в юридичному вузі; з 14.08.1988 по 28.06.1990 (1 рік 10 місяців 15 днів) навчання в вищому навчальному закладі; 3) зобов`язати відповідача здійснити позивачу з 03.09.2024 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням проведених виплат.
Відповідач позовних вимог не визнав, у суді першої інстанції подав відзив, просив залишити без розгляду позовні вимоги, що виходять за межі шестимісячного терміну звернення до суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю. 
Рішенням Закарпатського  окружного адміністративного суду від 23.10.2024 позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській про відмову ОСОБА_1 в зарахуванні до стажу роботи на посаді судді, з якого обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці таких періодів: період строкової військової служби з 25.03.1982 по 19.12.1982; період військової служби в Демократичній Республіці Афганістан з 20.12.1982 по 05.08.1984; період строкової військової служби з 06.08.1984 по 08.08.1984; період навчання з 01 09.1986 по 28.06.1990 та відмови у перерахунку пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, з якого обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці такі періоди: період строкової військової служби з 25.03.1982 по 19.12.1982; період військової служби в Демократичній республіці Афганістан з 20.12.1982 по 05.08.1984 на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці; період строкової військової служби з 06.08.1984 по 08.08.1984 та половину періоду навчання у вищому навчальному закладі з 01.09.1986 по 28.06.1990. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області здійснити ОСОБА_1 з 03.09.2024 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням вказаних періодів в розмірі 76 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням проведених виплат. У задоволенні адміністративного позову у частині решти позовних вимог - відмовлено. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що оскаржене рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права та дискреційних повноважень Головного управління, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що до відносин з визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці при проведенні його перерахунку відповідно до частини четвертої статті 142
Закону №1402-VІІІ повинні застосовуватись виключно норми цього Закону. Оскільки чинним Законом №1402-VІІІ передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування довічного щомісячного грошового утримання, а також виходячи із принципу єдності статусу суддів, відсутні правові підстав для обрахунку (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання виходячи із розміру суддівської винагороди діючого судді та розміру її відсоткового значення одночасно за складовими, які передбачені різними законами. Тобто, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами частини четвертої статті 142 Закону №1402-VІІІ у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною третьою Закону №1402-VІІІ. 10 червня 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою довільної форми. Позивачу надана відповідь, оформлена листом № 3331-3194/Ф-02/8-0700/24 від 21.06.2024 про те, що подана заява згідно Закону України «Про звернення громадян». Водночас така заява не є заявою встановленого зразка, а відповідь на неї не породжує певних правових наслідків та не містить ознак рішення органу публічної влади, а носить інформаційний характер і не набуває статусу рішеннями у розумінні п. 1 ч 1 ст. 19 КАС України, тому не може бути оскарженою в адміністративному суді в порядку адміністративного судочинства. По суті спору страховий стаж позивача становить 36 років 7 місяців 3 дні, в тому числі стаж роботи на посаді судді 25 років 6 місяців 23 дні. Таким чином, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, обчислений в розмірі 60% грошового утримання судді. Зауважує скаржник, що при винесенні рішення Закарпатським окружним адміністративним судом було порушено дискреційні повноваження Головного управління. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду та ухвалити нове рішення, яким апеляційну скаргу задовольнити та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково. 
Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 2016 року №996-VIII "Про звільнення суддів" відповідно до пунктів 3 та 9 частини п`ятої статті 126 Конституції України позивач ОСОБА_1 звільнений з посади судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (а.с.9).
Наказом в.о. голови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.02.2016 року за №35/02-06 позивача відраховано зі штату Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с.12).
З червня 2016 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у розмірі 60% суддівської винагороди. 
Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за результатами розгляду якого Пенсійним органом прийнято відповідне рішення про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, проте без врахування до спеціального стажу, що дає право на щомісячне грошове утримання: з 25.03.1982 по 19.12.1982 (8 місяців 25 днів) - строкова військова служба; з 20.12.1982 по 05.08.1984 (4 роки 10 місяців 21 день) - строкова служба в Демократичній республіці Афганістан; з 06.08.1984 по 08.08.1984 (3 дні) - строкова військова служба; з 01.09.1986 по 13.08.1988 (1 рік 11 місяців ІЗ днів) навчання в юридичному вузі; з 14.08.1988 по 28.06.1990 (1 рік 10 місяців 15 днів) навчання в вищому навчальному закладі (а.с.15).
10.06.2024 року позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про здійснення перерахунку та виплати довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням періоду проходження строкової служби у діючій армії СРСР в Демократичній республіці Афганістан у період з 20.12.1982 року до 05.08.1984 року на пільгових умовах (а.с.18).
На вказане звернення позивача відповідачем надано відповідь від 21.06.2024 року, в якій зазначено, що за матеріалами електронної пенсійної справи встановлено, що період роботи з 20.12.1982 року по 05.08.1984 року враховано до страхового стажу у 3-кратному розмірі. Розмір пенсії обчислено з урахуванням 36 років 7 місяців 3 днів страхового стажу (а.с.19).
До вказаної відповіді відповідачем долучено розрахунок пенсії, згідно з яким страховий стаж позивача для розрахунку склав 36 років 7 місяців та 3 дні.
22.07.2024 року представником позивача направлено адвокатський запит про надання інформації щодо розрахунку стажу судді (а.с.21).
На вказаний запит 25.07.2024 року відповідачем надано розрахунок форми РС-право, згідно якого спеціальний стаж, що дає право на щомісячне грошове утримання судді, складає 25 років 6 місяців 23 дні. До вказаного стажу не включено проходження військової служби та навчання (а.с.23). 
Вважаючи протиправною відмову відповідача, викладену в листі від 21.06.2024 року, у перерахунку та зарахуванні стажу роботи судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивач звернувся з цим позовом до адміністративного суду. 

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та рішенню суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду враховує наступне. 
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
У статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІІІ право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
Відповідно до частини третьої статті 142 Закону № 1402-VІІІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Частиною першою статті 116 Закону № 1402-VIIІ передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Статтею 137 Закону № 1402-VIIІ визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІІІ регламентовано, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.
Положеннями Закону України від 21.12.2016р. №1798-VIII "Про Вищу раду правосуддя", яким були внесені зміни в Закон №2453-VI, зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".
У свою чергу у відповідності до пункту 11 розділу ХІІ «Перехідні положення» Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (в первинній редакції) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
Так, до набрання чинності Законом «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VІ зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів».
Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
На час призначення позивача на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося ч.4 ст.43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII "Про статус суддів" та Указом Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів".
Згідно ч.4 ст.43 Закону України "Про статус суддів" зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XII "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус суддів", до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Згідно ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. 
Відповідно до абз.2 ст.1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Після втрати чинності ст.1 вказаного Указу Президента України питання зарахування в стаж роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545 пункт 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 (865-2005-п) "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" доповнено абзацом такого змісту: "До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби".
Зазначена постанова Кабінету Міністрів України (№ 865-2005-п) втратила чинність 01 січня 2012 року.
У відповідності до п.11 Перехідних положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, період проходження строкової військової служби та час роботи на посаді слідчого.
Стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Верховним Судом неодноразово у подібних правовідносинах формувався правовий висновок щодо особливостей зарахування до стажу роботи на посаді судді періодів роботи слідчих, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах та періоду проходження строкової військової служби в армії. Зокрема, у постановах від 19.06.2018р. у справі № 243/4458/17, від 13.11.2019р. у справі № 521/2593/17, від 05.12.2019р. у справі № 592/2737/17, від 13.02.2020р. у справі № 592/5433/17, від 24.03.2020р. у справі № 559/512/17, від 29.04.2020р. у справі № 426/12415/16-а, від 14.05.2021р. у справі № 414/529/17 суд касаційної інстанції вказував про те, що не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді періодів половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та роботи на посадах слідчого та прокурора, а також і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.
Матеріалами справи встановлено, що з 25.03.1982 по 19.12.1982 (08 місяців 25 днів)   проходив строкову військову службу, з 20.12.1982 по 05.08.1984 (01 рік 07 місяців 16 днів) - строкова служба в Демократичній республіці Афганістан, з 20.12.1982 по 05.08.1984 (3 дні) - проходив строкову військову службу.
У подальшому, з 01.09.1986 по 13.08.1988 (01 рік 11 місяців 13 днів) - навчався в юридичному вузі, з 14.08.1988 по 28.06.1990 (01 рік 10 місяців 15 днів) навчався у Харківському юридичному інституті.
Вказані періоди зараховані позивачу до загального трудового стажу, зокрема і з урахуванням кратності строкової служби в Демократичній республіці Афганістан. Разом з тим, наведені періоди не враховані до страхового стажу роботи на посаді суді, що дає право на щомісячне грошове утримання судді.
Що стосується проходження військової службу, суд першої інстанції вірно врахував те, що  згідно із статтею 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992р. №2232-ХІІ час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 1 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993р. №3551-ХІІ передбачено, що учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці МВС колишнього СРСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього СРСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Перелік таких держав, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України (абзаци 1, 3 пункту 2).
За змістом пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 08.02.1994р. №63 та затвердженого нею Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, бойові дії в Афганістані, під час яких йому надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців МВС, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього СРСР, проходили в період із квітня 1978 року по грудень 1989 року.
Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" від 17.07.1992р. №393 встановлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" до вислуги років зараховується, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
У пункті 3 цієї Постанови закріплено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним у її пункті 1, зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці - участь у бойових діях у воєнний час.
Згідно з Постановою Верховної Ради України "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу PCP" від 12.09.1991р. №1545-ХІІ, до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства СРСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.
Водночас, спільною постановою Центрального Комітету КПРС та Ради Міністрів СРСР "Про пільги військовослужбовцям, робітникам та службовцям, що знаходяться у складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, та їхнім сім`ям" від 17.01.1983р. №59-27 було передбачено зараховування до вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за три місяці - час служби на території Демократичної Республіки Афганістан військовослужбовцям, які прослужили встановлений строк служби в цій країні, а тим, хто отримав поранення, контузії, каліцтво або захворювання, - незалежно від строку служби, і час безперервного перебування у зв`язку з цим на лікуванні в лікувальних закладах.
До категорії працівників, яким законом передбачені такі ж пільги, було віднесено працівників, що працювали на посадах державних службовців та службовців, що працювали в державних органах, розрахунок стажу роботи яких здійснювався, зокрема, згідно з нормами Порядку №283. При цьому, до стажу державної служби зараховувався календарний строк проходження військової служби в Демократичній Республіці Афганістан.
У той же час, зазначене вище законодавство колишнього СРСР і чинне законодавство України передбачає зарахування періоду проходження військової служби до різних видів трудового стажу, а також пільгове (кратне) обчислення цього періоду військовослужбовцям, які за рішенням Уряду СРСР проходили військову службу в державах, де в той час велися бойові дії, для зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення і отримання різних видів пенсій, соціальних виплат.
За наведеного слід дійти висновку, що служба у складі діючої армії в Демократичній Республіці Афганістан повинна зараховуватись на пільгових умовах з розрахунку - один місяць служби за три місяці служби до стажу роботи для призначення пенсії.
Таким чином, період проходження позивачем дійсної строкової військової/служби в Збройних Силах СРСР на території Демократичної республіки Афганістан з 20.12.1982 по 05.08.1984 підлягає зарахуванню на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці до стажу роботи на посаді судді.
Правильним також є висновок суду першої інстанції про те, що зарахуванню позивачу до стажу роботи на посаді судді підлягає і період проходження строкової військової служби з 25.03.1982 по 19.12.1982 (08 місяців 25 днів) та період з 20.12.1982 по 05.08.1984  (3 дні), а також половина строку навчання у період з 01.08.1990 по 05.11.1997 (01 рік 11 місяців 13 днів) та у період з 14.08.1988 по 28.06.1990 (01 рік 10 місяців 15 днів).
Отже, загальний стаж роботи на посаді судді, що дає право на щомісячне грошове утримання судді з урахуванням вказаних періодів складає 33 роки 1 місяць та 17 днів.
Відтак позовні вимоги у частині вимог про зарахування спірного періоду до стажу роботи судді підлягають до задоволення. 
Вирішуючи позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити позивачу з 03.09.2024 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, суд першої інстанції правильний висновок сформулював про їх часткове задоволення з урахуванням наступного.
Відповідно до частини 3 статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Встановлено, що відповідачем розраховано щомісячне довічне грошове утримання позивача як судді у відставці, виходячи з 60% при спеціальному стажі судді 25 років 6 місяців 23 дні.
Разом з тим суд встановив, що загальний стаж роботи на посаді судді, що дає право на щомісячне грошове утримання судді, у позивача складає 33 роки 1 місяць та 17 днів.
Отже, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці позивача підлягає перерахунку, виходячи з 76% суддівської винагороди (50 % - за роботу на посаді судді понад 20 років + по 2 %*13 - за кожний рік роботи понад 20 років).
Оскільки позивач 10.06.2024 звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про здійснення перерахунку та виплати довічного грошового утримання судді у відставці, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що з метою ефективного захисту порушеного права позивача  слід зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді, з якого обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці такі періоди: період строкової військової служби з 25.03.1982 по 19.12.1982; період військової служби в Демократичній республіці Афганістан з 20.12.1982 по 05.08.1984 на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці; період строкової військової служби з 06.08.1984 по 08.08.1984; половина періоду навчання у вищому навчальному закладі з 01 09.1986 по 28.06.1990, а також зобов`язати відповідача здійснити позивачу з 03.09.2024 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 76 % суддівської винагороди судді,  з урахуванням проведених виплат, і таке зобов`язання не вважається втручання в дискреційні повноваження відповідача. 
Тобто,  суд першої інстанції не втрутився у дискрецію (вільний розсуд) відповідача. 
Так, поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень та яке він вважає найкращим за даних обставин.
Окрім цього, згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16- а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). 
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що задоволення судом позовних вимог у визначений судом спосіб не буде мати наслідком втручання у дискреційні повноваження Головного управління ПФУ в Закарпатській області.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції у переглянутій частині рішення суду не спростовують, а зводяться до їх переоцінки та незгоди з ними, а отже є безпідставними. 
Водночас колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язання відповідача здійснити позивачу спірний перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, так як позивач не подавав до пенсійного органу довідки про розмір суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а відтак вказана вимога є передчасною і задоволенню не підлягає. 
За наведеного необхідно змінити оскаржене відповідачем рішення суду, а саме, в абзаці четвертому резолютивної частини цього рішення суду виключити формулювання "судді, який працює на відповідній посаді". 
У решта частині рішення окружного адміністративного суду ухвалено з повним і всебічним з`ясуванням обставин, з дотриманням норм матеріального і процесуального права,  а тому у цій частині немає підстав для його скасування. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                           постановив: 

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області - задоволити частково. 
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року в адміністративній справі №260/5768/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії - змінити, а саме, в абзаці четвертому резолютивної частини цього рішення суду виключити формулювання «судді, який працює на відповідній посаді». 
У решта частині рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року в адміністративній справі №260/5768/24 - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук