ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/11214/24                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  07 липня 2025 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
          головуючий суддя                    Грибан І.О.
          судді:                                        Ключкович В.Ю.
                                                  Черпак Ю.К.

          розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:

           ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просив суд: 
          - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 16.05.2024 №30739/03-16 про відмову ОСОБА_1 в переведенні на інший вид пенсії;
          - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Київській області перевести ОСОБА_1 з 10.05.2024 року на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби період її роботи в органах державної податкової служби, а також в Головному фінансовому управлінні Чернігівської ОДА та Департаменті фінансів Чернігівської ОДА, з урахуванням довідок про складові заробітної плати від 09.05.2024 №09-29/5 та №09-29/6, виданих Департаментом фінансів Чернігівській обласної державної адміністрації. 
          Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 16.05.2024 №30739/03-16;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити з 10.05.2024 ОСОБА_1 пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу», здійснивши нарахування та виплату пенсії, виходячи довідок про складові заробітної плати від 09.05.2024  №09-29/5 та №09-29/6, виданих Департаментом фінансів Чернігівській обласної державної адміністрації;
- у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
          Не погодившись з ухваленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов залишити без задоволення. 
          Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що при проведенні перерахунку пенсії позивача її розмір зменшиться, що є недоцільним. Зазначає, що відповідач діяв у порядку та у спосіб визначений Законом України.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзивів на апеляційні скарги, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 04 лютого 2025 року.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року продовжено строк розгляду адміністративної справи на розумний строк, достатній для всебічного та повного розгляду справи та на підставі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
          Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала з 25.10.2010 на  пенсії по інвалідності, призначеній  згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723 від 16.12.1993 (Закон №3723).
З 01.10.2011 позивач переведена на пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
З 03.01.2024 позивач переведена на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
10.05.2024 позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії  відповідно до  Закону України «Про державну службу» ,додавши довідку від 09.05.2024 №09-29/5про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за травень 2024 та  довідку від 09.05.2024 №09-29/6 про розмір заробітної плати за період роботи з 01.01.2019 по 31.12.2023 видані Департаментом фінансів Чернігівській обласної державної адміністрації.
За результатами розгляду заяви позивача, рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 16.05.2024 №30739/03-16 відмовлено у  перерахунку пенсії за Законом України «Про державну службу» за недоцільністю, оскільки переведення позивача на інший вид пенсії призведе до подальшого зменшення розміру пенсії.
Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач мала право на призначення пенсії відповідно до пп.10,12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про державну службу» №889 - VIII від 10.12.2015 року, з урахуванням довідок про складові заробітної плати від 09.05.2024 №09-29/5 та №09-29/6.
           Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
          Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
До 01.05.2016 суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулювались Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723( Закон №3723).
З 01.05.2016 набрав чинності Закон України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу», в підпункті 1 пункту 2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення якого закріплено, що Закон № 3723, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889, втратив чинність.
Так, пунктом 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889 визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Крім того, пунктом 12 розділу XI «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону № 889 передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною 1 статті 37 Закону № 3723 встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. 
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Таким чином, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Така позиція суду узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 13.02.2019 за результатами апеляційного перегляду рішення Верховного Суду 04.04.2018 у зразковій справі № 822/524/18 (Пз/9901/23/18).
Отже, незважаючи на те, що з 01.05.2016 Закон № 3723 втратив чинність, після вказаної дати особи, що працювали на державній службі за наявності передбачених статтею 37 цього Закону підстав, мають право на пенсію державного службовця.
Як вбачається з матеріалів справи позивач станом на 01.05.2016 року перебувала на державній службі та мала стаж роботи понад 10 років ( відповідно до записів трудової книжки а.с.19-30), отже позивач зберегла право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
10.05.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, позивачу відмовлено в такому переведенні, оскільки її розмір буде менший.

Оцінюючи вказану підставу для відмови, колегія суддів зазначає наступне.
14 вересня 2016 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб», якою затвердив Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб.
Відповідно до пунктів 3, 3-1 цього Порядку:
- право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723 за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону № 1058, з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом № 889 не призначалася пенсія відповідно до Закону № 3723;
- державні службовці, які на день набрання чинності Законом № 889 займали посади державної служби та які пенсію, призначену відповідно до Закону № 3723, не отримували з дати призначення до дня набрання чинності    Законом № 889, мають право на обчислення пенсії на умовах цього Порядку після звільнення з посади державної служби.
Порядок № 622 є підзаконним нормативно-правовим актом, прийнятим на підставі пунктів 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889, а тому має відповідати положенням вказаного закону та конкретизувати його положення.
При цьому підзаконний нормативно-правовий акт не може суперечити закону, на виконання якого він прийнятий, та встановлювати обмеження для реалізації права, гарантованого відповідним законом.
Разом з тим, крім умов, визначених пунктами 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889, Порядок № 622 встановлює додаткову умову для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723, а саме: якщо до набрання чинності Законом №889 не призначалася пенсія відповідно до Закону № 3723.
В той же час ані Закон № 3723, ані Закон № 889 такої умови не містять.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що з 25.10.2010 позивачці була призначена пенсія по інвалідності відповідно до Закону №3723, тобто ще до прийняття Закону№ 889.
Разом з тим, з 01.10.2011 позивач переведена на пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
А з 25.11.2013 року позивач повернулася на державну службу і працювала на посадах державної служби до  09.05.2024(тобто до прийняття Закону №889).
При цьому, колегія суддів враховує, що позивачем на дату звернення із заявою від 10.05.2024 та прийняття спірного рішення було дотримано умови щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби для переведення його на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», що не заперечується відповідачем.
Отже, висновок Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про те, що позивач не має права на пенсію відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ є необґрунтованим. Тим більше, що єдиною підставою відмови в переведенні на інший вид пенсії  відповідачем зазначено як недоцільність у зв`язку із зменшенням розміру пенсії, при цьому належних та допустимих доказів щодо цього апелянтом суду не надано.
Частиною першою статті 10 Закону України №1058-IV встановлено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Отже, законодавством визначено право особи на вид пенсії за її особистим вибором. Оскільки позивач має право на різні види пенсії та виявив бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», відповідач зобов`язаний здійснити відповідне переведення, а протилежні доводи відповідача не обґрунтовані та не враховані судом.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області області протиправно відмовило позивачу у переведенні її з пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723.
При цьому, судом першої інстанції правильно звернуто увагу на тому, що оскаржуване рішення  про відмову у перерахунку пенсії ухвалене з формальних підстав з огляду на те, що пенсійний орган не був позбавлений об`єктивної можливості визначити розмір пенсії позивача, враховувавши належні складові заробітної плати, які були зазначені у поданих ним довідках.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.06.2024 у справі № 620/11015/23.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити з 10.05.2024 ОСОБА_1 пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу», здійснивши нарахування та виплату пенсії, виходячи довідок про складові заробітної плати від 09.05.2024 №09-29/5 та №09-29/6, виданих Департаментом фінансів Чернігівській обласної державної адміністрації.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
          
Головуючий суддя                                                                      І.О. Грибан

Судді:                                                                                          В.Ю. Ключкович

                                                                                                    Ю.К. Черпак

(повний текст постанови складено 07.07.2025р.)