ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" липня 2025 р.           Справа№ 910/13291/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яценко О.В.
суддів:            Тищенко О.В. 
          Хрипуна О.О. 

за участю секретаря судового засідання:           Антонюк А.С.  

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 15.07.2025  

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
матеріали апеляційної скарги           Товариства з обмеженою відповідальністю «Велду»
на рішення          Господарського суду міста Києва від 15.05.2025 (повний текст складено  30.05.2025)
у справі           № 910/13291/24 (суддя Котков О.В.)
за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю «Велду» 
до                     Антимонопольного комітету України 
про                     визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України (далі відповідач, Комітет, АМКУ) від 29.08.2024 № 302-р «Про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу», яким:
- визнано, що ТОВ «Велду» вчинило порушення, передбачене ст. 8 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» у вигляді дискредитації ТОВ «КРС Трейд» шляхом поширення в листі № 334 від 26.11.2024 та повідомленні під назвою: «Обережно, Контрафакт! Остерігайтесь підробок» неправдивих відомостей про постачання ТОВ «КРС Трейд» контрафактної продукції під позначенням «VEAYE» (п. 1);
- накладено на  позивача  штраф у розмірі 510   984,00 грн. та зобов`язано  у двомісячний строк із дня одержання цього рішення спростувати відомості, поширення яких визнано згідно з п. 1 резолютивної частини цього рішення порушенням, шляхом надсилання листів ТОВ «Родос Прінт», ТОВ «ЧІЗ 2015», ТОВ «Імперія-Тех Сервіс», ТОВ «ВІЛІМА», ТОВ «Вірний Друк», ТОВ «КОМЕЛ».
Позовні вимоги мотивовано тим, що вказане рішення № 302-р від 29.08.2024 є неправомірним, оскільки АМКУ було невірно застосовано норми матеріального права, не доведено обставин, що мають значення справи, а висновки, викладені у спірному рішенні зроблені на припущеннях і не свідчать про порушення позивачем вимог законодавства про захист економічної конкуренції, оскільки:
- спірне рішення було прийняте АМКУ на підставі копій та роздруківок документів (за відсутності оригіналів), які, при цьому, не були засвідчені електронним цифровим підписом; 
- заявником не було надано перекладу документів на українську мову із нотаріальним посвідченням такого перекладу;
- оскільки у позивача відсутній власний веб-сайт, то останній не розміщував жодної інформації, що була вказана ТОВ «КРС Трейд» у повідомленні, а враховуючи, що ТОВ «КРС Трейд» та ТОВ «Родос Прінт» перебувають у партнерських відносинах, то останнє вказало вигідну для заявника інформацію.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.05.2025 у справі № 910/13291/24 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що під час прийняття спірного рішення № 302-р від 29.08.2024 «Про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу» на предмет вчинення ТОВ «Велду» порушення, передбаченого ст. 8 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» у вигляді дискредитації суб`єкта господарювання, АМКУ діяло у межах своєї компетенції, у порядку та спосіб, встановлений законом, у той час як позивачем не спростовано належними та вірогідними доказами, обставин, встановлених у цьому рішенні.
При цьому суд першої інстанції:
-  зазначив, що на підтвердження поставки оригінальних товарів торговельної марки «VEAYE» від Компанії Ningbo Veaye Printer Accessories CO. (Китайська Народна Республіка), ТОВ «КРС Трейд» АМКУ було надано міжнародний контракт постачання № 27-10 від 27.10.2021, укладені між Компанією Ningbo Veaye Printer Accessories CO. та ТОВ «КРС Трейд», митну декларацію та сертифікат походження торговельної марки «VEAYE», в той час як ТОВ «Велду» взагалі надало доказів на підтвердження інформації, зазначеної у листі від 26.11.2021 та повідомленні під назвою: «ОБЕРЕЖНО, КОНТРАФАКТ! ОСТЕРІГАЙТЕСЬ ПІДРОБОК» стосовно того, що ТОВ «КРС Трейд» є постачальником контрафактних товарів торговельної марки «VEAYE»;
- не прийняв доводи позивача, що ТОВ «КРС Трейд» не надало нотаріально засвідченого перекладу на українську мову наданих на дослідження АМКУ документів, оскільки такі документи ТОВ «КРС Трейд» було надано АМКУ;
- відхилив доводи позивача, що спірне рішення було прийняте на підставі копій та роздруківок документів (без наявності їх оригіналів), зокрема, листа № 334 від 26.11.2021, а на повідомленні під назвою: «ОБЕРЕЖНО, КОНТРАФАКТ! ОСТЕРІГАЙТЕСЬ ПІДРОБОК» був відсутній електронний цифровий підпис, вказавши, що відсутність електронного цифрового підпису на зверненні (листі) та повідомленні, що були предметом справи № 127-26.4/83-22, не свідчить про відсутність дискредитації ТОВ «КРС Трейд» у вигляді поширення про нього у таких листах (повідомленні) неправдивих відомостей про те, що він є постачальником контрафактних товарів торговельної марки «VEAYE». 
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Велду» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 15.05.2025 у справі № 910/13291/24 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним рішення Антимонопольного комітету України від 29.08.2024 № 302-р «Про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу».
У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, необґрунтованим і незаконним, а у обґрунтування вимог апеляційної скарги послався на ті ж самі обставини, що і в суді першої інстанції.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2025 справа № 910/13291/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Тищенко О.В., Хрипун О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Велду» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.05.2025 у справі № 910/13291/24, постановлено розгляд справи здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, справу № 910/13291/24 призначено  до розгляду на 15.07.2025 об 11:20 год., матеріли справи витребувано за Господарського суду міста Києва.
26.06.2025 матеріали цієї справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
14.07.2025 до суду від відповідач надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник проти задоволення апеляційної скарги заперечив, пославшись на ті ж самі обставини, що і під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та інших письмових пояснень, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не  підлягає зміні або скасуванню, з наступних підстав.

До АМКУ надійшла заява ТОВ «КРС Трейд» від 07.02.2022 № 0702-1 про наявність у діях ТОВ «Велду» ознак порушення, передбаченого статтею 8 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» (далі заява)
У заяві ТОВ «КРС Трейд» було повідомлено АМКУ, що 31.01.2022 ТОВ «Велду» надіслало на електронну пошту ТОВ «Комел» лист № 34 від 26.11.2021 № 334, у якому поширило неправдиву інформацію щодо діяльності заявника, у тому числі щодо товарів, які він реалізує, а саме твердження про те, що ТОВ «КРС Трейд» є постачальником контрафактних товарів торговельної марки «VEAYE».
Так, у зверненні, зокрема, зазначалось:
«...Беручи до уваги, що наша компанія має партнерські відносини ми сподіваємося, що Ваша компанія у найближчий час припинить продаж контрафактної продукції та наші партнерські відносини не постраждають.
Більш того, ми володіємо інформацією, що найбільшим постачальником контрафактної продукції вищевказаних ТМ, але не виключно, є компанія «Ксовит» http://ksovit.com.ua/:
ТОВ «Родос прінт» - код 41782475, ТОВ «Родос прінт груп» - код 42392969, ТОВ «КРС Трейд» - код 43408927 та можливо інші юридичні особи. Тому ми не рекомендуємо працювати із цією компанією, щоб уникнути непорозумінь і проблем у майбутньому...».
Крім того, як вказало ТОВ «КРС Трейд», у січні 2022 засобами електронного зв`язку ТОВ «Велду» поширило серед клієнтів ТОВ «КРС Трейд»  повідомлення під назвою: «ОБЕРЕЖНО, КОНТРАФАКТ! ОСТЕРІГАЙТЕСЬ ПІДРОБОК». Про вказаний лист ТОВ «КРС Трейд» дізналось 31.01.2022, після отримання його від ТОВ «Родос Принт» засобами електронного зв`язку. Також, як зазначив заявник, вказана в заяві інформація була поширена засобами електронного зв`язку і серед інших суб`єктів господарювання - ТОВ «ЧІЗ 2015», ТОВ «Імперія-Тех Сервіс», ТОВ «ВІЛІМА», ТОВ «Вірний Друк», ТОВ «Комел».
Рішенням Комітету № 302-р від 29.08.2024 «Про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу», прийнятого за результатами розгляду справи № 127-26.4/83-22 (далі рішення № 302-р):
- визнано, що ТОВ «Велду» вчинило порушення, передбачене ст. 8 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» у вигляді дискредитації ТОВ «КРС Трейд» шляхом поширення в листі № 334 від 26.11.2024 та повідомленні під назвою: «Обережно, Контрафакт! Остерігайтесь підробок» неправдивих відомостей про постачання ТОВ «КРС Трейд» контрафактної продукції під позначенням «VEAYE» (п. 1 резолютивної частини рішення № 302-р);
- накладено на ТОВ «Велду» штраф у розмірі 510   984,00 грн. за порушення, зазначене в п. 1 резолютивної частини рішення (п. 2 резолютивної частини рішення № 302-р);
- зобов`язано ТОВ «Велду» у двомісячний строк із дня одержання цього рішення спростувати відомості, поширення яких визнано згідно з п. 1 резолютивної частини цього рішення порушенням, шляхом надсилання листів ТОВ «Родос Прінт», ТОВ «ЧІЗ 2015», ТОВ «Імперія-Тех Сервіс», ТОВ «ВІЛІМА», ТОВ «Вірний Друк», ТОВ «Комел» (п. 3 резолютивної частини рішення № 302-р);
- ТОВ «Велду» повідомити АМКУ про виконання зобов`язання, викладеного у п. 3 резолютивної частини цього рішення, протягом 5 днів з дня його виконання (п. 4 резолютивної частини рішення № 302-р).
Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено. 
Частиною 1 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що  рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.
З матеріалів справи слідує, що копію рішення № 302-р відповідачем позивачу було направлено разом з супровідним листом № 127-26.4/05-9300е від 24.09.2024, а відтак, враховуючи, що з цим позовом позивач до суду звернувся 29.10.2025, про що свідчить відмітка канцелярії Господарського суду міста Києва на позовній заяві, встановлений ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» строк на оскарження рішення № 302-р позивачем пропущено не було.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просить визнати недійсним рішення № 302-р.
Правові позиції сторін детально наведені вище.
Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.
За приписами ст. 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» основним завданням названого Комітету є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.
Водночас згідно з п.п. 1-5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; розглядати справи про адміністративні правопорушення, приймати постанови та перевіряти їх законність та обґрунтованість; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом. 
Пунктами 1, 2 ч. 5 ст. 14 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» встановлено, що адміністративна колегія територіального відділення Антимонопольного комітету України має такі повноваження: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, про надання дозволу, надання попередніх висновків стосовно узгоджених дій, проводити розслідування або дослідження за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення, надавати попередні висновки стосовно узгоджених дій. 
Частиною 1 ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є:
- неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; 
- не доведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;
- невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; 
- заборона концентрації, узгоджених дій відповідно до Закону України «Про санкції»;
-порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. 
Перевіряючи дії Комітету на відповідність законодавству України, суд, не втручаючись у дискрецію (вільний розсуд) Комітету, з`ясовує і визначає наявність/відсутність, а відтак, доведеність/недоведеність, обґрунтованість/необґрунтованість,  передбачених статтею 59 «Про захист економічної конкуренції», підстав для визнання недійсним рішення Комітету.
Тобто, розглядаючи позов про визнання недійсним рішення Комітету, суд не має встановлювати безпосередньо наявність чи відсутність недобросовісної конкуренції в діях позивача, а зобов`язаний перевірити наявність чи відсутність визначених законом підстав для визнання рішення Комітету недійсним. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.06.2021 у справі №910/21488/17, від 17.09.2020 у справі №910/1254/19, №910/1600/21 від 16.08.2022.
Економічна конкуренція (конкуренція) - змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку (ст. 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).
Частиною 2 ст. 34 ГК України передбачено, що поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних з особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання є дискредитацією суб`єкта господарювання.
Недобросовісною конкуренцією є будь-які дії у конкуренції, що суперечать торговим та іншим чесним звичаям у господарській діяльності (ст. 1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції»). 
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» дискредитацією суб`єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних з особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, у тому числі щодо його товарів, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання.
Неправдивими вважаються відомості, які не відповідають дійсності або викладені неправдиво, тобто містять відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або неточні).
Під поширенням інформації необхідно розуміти - опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи.
У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).
З наведених приписів норм законодавства, за ознаками порушення ст. 8 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» органам Антимонопольного комітету України необхідно встановити: поширення відомостей, тобто, доведення їх до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширені відомості стосуються певного суб`єкта господарювання або його товарів; поширення неправдивих, неточних або неповних відомостей, тобто таких, які не відповідають дійсності та непідтверджені, поширення відомостей завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання.
Заявник повинен надати органам Антимонопольного комітету України належні докази з питань, викладених у заяві.
Враховуючи вищезазначене, однією із обов`язкових ознак порушення ст. 8 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», зокрема, є відповідність поширюваної інформації ознакам неправдивості, неточності, неповноти.
Для кваліфікації дій суб`єктів господарювання як, зокрема, недобросовісної конкуренції, не є обов`язковим з`ясування настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків.
Достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як недобросовісна конкуренція (статті 7, 11, 13-15 і 19 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції»), або можливості настання зазначених наслідків, у зв`язку з відповідними діями таких суб`єктів господарювання (частини перші статей 6 і 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», статті 4, 6, 8, 15-1, 16, 17 і 18 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції»). Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №910/23000/17, у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №910/18025/17, від 20.11.2018 у справі №915/1253/17, від 02.06.2020 у справі №915/1889/19, від 18.02.2021 у справі №910/450/20 та від 05.10.2021 у справі №910/15594/18.
Водночас обґрунтовуючи свою заяву щодо поширення неправдивих, неточних або неповних відомостей, заявник (ТОВ «КРС Трейд») повинен надати зворотні дані, які б містили спростування відповідних тверджень на підставі належних доказів.
Як вбачається зі спірного рішення, ТОВ «КРС Трейд» посилалось на те, що ТОВ «Велду» було направлено на електронну пошту ТОВ «Комел» лист від 26.11.2021 № 334, у якому вказало, що ТОВ «КРС Трейд» є постачальником контрафактних товарів торговельної марки «VEAYE». Також ТОВ «Велду» засобами електронного зв`язку серед клієнтів ТОВ «КРС Трейд» було поширено повідомлення під назвою: «ОБЕРЕЖНО, КОНТРАФАКТ! ОСТЕРІГАЙТЕСЬ ПІДРОБОК», яке було, зокрема, отримано ТОВ «Родос Прінт», ТОВ «ЧІЗ 2015", ТОВ «Імперія-Тех Сервіс», ТОВ «ВІЛІМА», ТОВ «Вірний Друк», ТОВ «Комел».
При цьому, на підтвердження поставки оригінальних товарів торговельної марки «VEAYE» від Компанії Ningbo Veaye Printer Accessories CO. (Китайська Народна Республіка), ТОВ «КРС Трейд» АМКУ було надано міжнародний контракт постачання № 27-10 від 27.10.2021, укладені між Компанією Ningbo Veaye Printer Accessories CO. та ТОВ «КРС Трейд», митну декларацію та сертифікат походження торговельної марки «VEAYE».
Водночас ТОВ «Велду» взагалі надало доказів на підтвердження інформації, зазначеної у листі від 26.11.2021 та повідомленні під назвою: «ОБЕРЕЖНО, КОНТРАФАКТ! ОСТЕРІГАЙТЕСЬ ПІДРОБОК» стосовно того, що ТОВ «КРС Трейд» є постачальником контрафактних товарів торговельної марки «VEAYE».
З огляду на вказані обставини суд першої інстанції цілком вірно погодився з висновком АМКУ, що ТОВ «КРС Трейд» не є постачальником контрафактних товарів торговельної марки «VEAYE», а тому поширені у лист від 26.11.2021 № 334 та повідомленні під назвою: «ОБЕРЕЖНО, КОНТРАФАКТ! ОСТЕРІГАЙТЕСЬ ПІДРОБОК» твердження, є неправдивими та не прийняв доводи позивача, що ТОВ «КРС Трейд» не надало нотаріально засвідченого перекладу на українську мову наданих на дослідження АМКУ документів, зазначивши, що такі документи ТОВ «КРС Трейд» було надано АМКУ.
Щодо посилань позивача на те, що спірне рішення було прийняте на підставі копій та роздруківок документів (без наявності їх оригіналів), зокрема, листа № 334 від 26.11.2021, а на повідомленні під назвою: «ОБЕРЕЖНО, КОНТРАФАКТ! ОСТЕРІГАЙТЕСЬ ПІДРОБОК» був відсутній електронний цифровий підпис, слід зазначити таке.
Відповідно до ст. 35 Закону України «Про захист економічної конкуренції» при розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Комітету: збирають і аналізують документи, висновки експертів, пояснення осіб, іншу інформацію, що є доказом у справі, та приймають рішення у справі в межах своїх повноважень; отримують пояснення осіб, які беруть участь у справі, або будь-яких осіб за їх клопотанням чи з власної ініціативи.
При цьому, ст. 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначає, що інформація - це відомості в будь-якій формі й вигляді та збережені на будь-яких носіях (у тому числі листування, книги, помітки, ілюстрації (карти, діаграми, органіграми, малюнки, схеми тощо), фотографії, голограми, кіно-, відео-, мікрофільми, звукові записи, бази даних комп`ютерних систем або повне чи часткове відтворення їх елементів), пояснення осіб та будь-які інші публічно оголошені чи документовані відомості.
Отже, зі змісту вказаних норм Закону України «Про захист економічної конкуренції» вбачається, що під час розгляду справи АМКУ має здійснювати збір та аналіз не тільки таких доказів, як документи, висновки експертів, тощо, а також іншої інформації, у тому числі фактичних даних в електронній формі.
При цьому, відсутність електронного цифрового підпису на зверненні (листі) та повідомленні, що були предметом справи № 127-26.4/83-22, не свідчить про відсутність дискредитації ТОВ «КРС Трейд» у вигляді поширення про нього у таких листах (повідомленні) неправдивих відомостей про те, що він є постачальником контрафактних товарів торговельної марки «VEAYE». Крім того, надані ТОВ «КРС Трейд» АМКУ докази були завірені представником (директором) товариства, у порядку, визначеному законом.
У той же час, як вбачається зі змісту пояснень ТОВ «Родос Прінт», ТОВ «Імперія-Тех Сервіс», ТОВ «ВІЛІМА», ТОВ «Комел», що були надані АМКУ, на їх електронні адреси з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 та електронної адреси info@dwgroup.ua  (емейл-розсилки з веб-сайту https://dwgroup.ua) був направлений лист від 26.11.2021 № 334 про те, що ТОВ «КРС Трейд» є постачальником контрафактних товарів торговельної марки «VEAYE». 
ТОВ «Велду», посилаючись на відсутність інформації щодо цього веб-сайту у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, заперечило приналежність йому веб-сайту https://dwgroup.ua та, відповідно, розміщення на цьому повідомлення під назвою: «ОБЕРЕЖНО, КОНТРАФАКТ! ОСТЕРІГАЙТЕСЬ ПІДРОБОК».
Водночас Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» не визначає обов`язку особи внесення до ЄДР інформації про веб-сайт юридичної особи.
Також з матеріалів справи вбачається та це було встановлено у спірному рішенні АМКУ, власником домену та веб-сайту https://dwgroup.ua є ОСОБА_1, що діяв в інтересах ТОВ «Велду», що також підтверджується інформацією, наданою ТОВ «Хостінг Україна» та Центр компетенції адресного простору мережі інтернет.
Крім того, відповідно до електронних листів ТОВ «Велду» за період з 03.07.2018 по 15.02.2024, що надходили на адресу ТОВ «Комел», вбачається, що позивач використовує у своїй діяльності електронні адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 та info@dwgroup.ua.
Отже, ТОВ «Велду» надсилало звернення та розміщувало повідомлення з електронних адрес ІНФОРМАЦІЯ_1 та info@dwgroup.ua (шляхом емейл-розсилки з веб-сайту https://dwgroup.ua) з відомостями, що містять неправдиву інформацію стосовно ТОВ «КРС Трейд».
Щодо завдання ТОВ «КРС Трейд» шкоди діловій репутації у зв`язку з поширенням ТОВ «Велду» неправдивої інформації, то суд зазначає наступне.
Так, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «КРС Трейд» є офіційним імпортером, дистриб`ютором та реалізатором товарів торговельної марки «VEAYE», а ТОВ «Родос Прінт» є оптовим покупцем продукції під торговельною маркою «VEAYE», про що свідчить договір № 2 від 01.07.2020, укладений між ТОВ «Родос Прінт»  та ТОВ «КРС Трейд».
Однак, як вказувало у своїх поясненнях ТОВ «Родос Прінт», ознайомившись з відомостями у повідомленні під назвою: «ОБЕРЕЖНО, КОНТРАФАКТ! ОСТЕРІГАЙТЕСЬ ПІДРОБОК», останнє обмежило закупівлю продукції у ТОВ «КРС Трейд» під торговельною маркою «VEAYE». 
Відтак, фактично ТОВ «Велду» своїми діями дискредитувало ТОВ «КРС Трейд», у зв`язку з чим останній втратив оптового покупця товару під торговельною маркою «VEAYE», та зазнав репутаційних та фінансових збитків.
При цьому, суд першої інстанції цілком вірно не прийняв до уваги доводи позивача про наявність «партнерських відносин» між ТОВ «КРС Трейд» та ТОВ «Родос Прінт», у зв`язку з чим останнім було надано АМКУ вигідну для ТОВ «КРС Трейд» інформацію,  зазначивши, що належних доказів в частині надання «вигідної» для ТОВ «КРС Трейд» інформації позивачем суду не надано, а, наявність між ТОВ «КРС Трейд» та ТОВ «Родос Прінт» договірних відносин не свідчить про те, що ТОВ «Родос Прінт»  вчинялись дії про повідомлення АМКУ саме «вигідної» для заявника інформації.
Колегія суддів зазначає про наступне.
Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).
Законом України №132-IX від 20.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» (набув чинності 17.10.2019), зокрема, внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».
Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18. 
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України» («BENDERSKIY v. Ukraine»), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Отже, наявними у матеріалах справи доказами в їх сукупності з більшою вірогідністю підтверджується встановлені АМКУ у  рішенні № 302-р обставини, а  твердження позивача таких обставини  не спростовують.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу.
Згідно зі статтею 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Згідно зі ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.
За таких обставин суд першої інстанції, оцінивши наявні у матеріалах докази, дійшов вірного висновку, що під час прийняття рішення № 302-р на предмет вчинення ТОВ «Велду» порушення, передбаченого ст. 8 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» у вигляді дискредитації суб`єкта господарювання, АМКУ діяло у межах своєї компетенції, у порядку та спосіб, встановлений законом, у той час, як позивачем не спростовано належними та вірогідними доказами, обставин, встановлених у цьому рішенні.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити на тому, що зазначені в рішенні № 302-р факти у своїй сукупності не можуть бути випадковим збігом обставин чи наслідком дій об`єктивних чинників.
Вказане свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України від 29.08.2024 № 302-р «Про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу». Рішення суду першої інстанції, яким у задоволенні вказаних позовних вимог відмовлено , залишається без змін.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 15.05.2025 у справі № 910/13291/24, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.
Враховуючи вищевикладене та вимоги апеляційної скарги, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Велду» задоволенню не підлягає.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Велду» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.05.2025 у справі № 910/13291/24 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.05.2025 у справі № 910/13291/24 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 15.07.2025 

Головуючий суддя                                                            О.В. Яценко 

Судді                                                                                О.В. Тищенко

                                                                                О.О. Хрипун