ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 686/3285/25
Провадження № 33/820/295/25

Суддя Хмельницького апеляційного суду Топчій Т.В., розглянувши у відкритому засіданні, в залі суду за участі секретаря Мельничук К.С., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Лісового Я.А., прокурора Канюка М.Т., апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2025 року, якою
ОСОБА_1 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-6 ч. 1 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.,

в с т а н о в и л а:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені суддею обставини.

За постановою суду,  ОСОБА_1 , будучи відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» особою, уповноваженою на виконання функцій держави в порушення вимог ст. 45 ч.1 вказаного Закону несвоєчасно без поважних причин подав до Уповноваженого підрозділу Служби безпеки України декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави за 2021 рік.
Крім цього, ОСОБА_1 , будучи відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» особою, уповноваженою на виконання функцій держави в порушення вимог ст. 45 ч.2 вказаного Закону несвоєчасно без поважних причин подав до Уповноваженого підрозділу Служби безпеки України декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави (при звільненні) за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (з 01.01.2022 по 21.01.2022).
Разом із цим, ОСОБА_1 , будучи відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» особою, уповноваженою на виконання функцій держави в порушення вимог ст. 45 ч.2 вказаного Закону несвоєчасно без поважних причин подав до Уповноваженого підрозділу Служби безпеки України декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави (після звільнення) за 2022 рік.
Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області справи: № 686/3285/25 за протоколом №151-07ДСК/1/25, № 686/3289/25 за протоколом №151-07ДСК/2/25, №686/3291/25 за протоколом №151-07ДСК/3/25 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-6 КУпАП об`єднані в одне провадження для їх спільного розгляду із наданням об`єднаній справі № 686/3285/25 (провадження №3/686/1439/25).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 , який відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» від 04 жовтня 2014 року №1700-VII, є суб`єктом декларування, в порушення ст. 45 ч.ч.1,2 цього Закону несвоєчасно без поважних причин подав декларації: особи, уповноваженої на виконання функцій держави за 2021 рік, особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави (при звільненні) за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (з 01.01.2022 по 21.01.2022) та особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави (після звільнення) за 2022 рік, а тому визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-6 ч. 1 КУпАП, яка передбачає відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави. 

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

       В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Стверджує, що станом на час звільнення з військової служби він не здійснював функції представника влади, а отже не був суб`єктом декларування, як про це зазначив суд. При цьому, зазначає, що відповідно до п.195 Роз`яснень НАЗК №21 від 29.12.2021 року суб`єктами на яких поширюється дія Закону «Про Службу безпеки України» є лише ті кадри СБУ, які здійснюють функції представників влади або обіймають посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими чи адміністративно-господарськими функціями.
Посилається на те, що наказом Голови СБУ від 12.10.2016 року №12430-ос він був звільнений із посади заступника начальника управління – начальника відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю та перебував у розпорядженні начальника Управління СБУ у Хмельницькій області. Разом з тим, у цей період на нього не були покладені завдання та обов`язки представника влади, як це передбачено Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ від 14.10.2008 року №772, відповідно до якої обсяг завдань, обов`язків та повноважень, наданих для виконання військовослужбовцю, визначається виключно письмовим наказом начальника у розпорядженні якого перебуває останній та правовий статус при цьому за останньою посадою не зберігається. 
Разом з тим, зазначає, що відповіддю УСБУ у Львівській області стверджується, що ОСОБА_1 не перебував на посадах заступника начальника Управління, слідчого чи дізнавача УСБУ у Хмельницькій області. Також відсутня і інформація про покладення на нього організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій під час перебування його у розпорядженні начальника УСБУ у Хмельницькій області. 
Таким чином, на його думку станом на 21.01.2022 року він не займав жодних посад, не виконував функцій представника влади та організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій не здійснював.
Крім того, вважає, що оскільки на день звільнення він будь-якої посади не займав, а тому не належав до осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, а отже посадові особи НАЗК не уповноважені були складати протоколи про адміністративні правопорушення щодо нього. 
Враховуючи вищевикладені обставини вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-6 ч.1 КУпАП. 

Позиції учасників апеляційного провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Під час апеляційного перегляду справи особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Лісовий Я.А. підтримали доводи апеляційної скарги, просили скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі, з наведених в апеляційній скарзі підстав. 
Прокурор Канюк М.Т. просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисту, вважав постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою.
Заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника, думку прокурора, перевіривши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Вимоги ст.ст. 252, 280 КУпАП регламентують, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд при її розгляді дотримався зазначених вимог закону та постановив законне і обґрунтоване рішення та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 , як несвоєчасне подання без поважних причин декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави.
Фактичні обставини справи ОСОБА_1 не оспорюються, а тому судом не переглядаються. 
Вирішуючи питання за апеляційними вимогами ОСОБА_1 про те, що станом на час звільнення з військової служби він не був суб`єктом декларування, оскільки в силу Закону «Про Службу безпеки України» суб`єктами декларування є лише ті кадри СБУ, які здійснюють функції представників влади або обіймають посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими чи адміністративно-господарськими функціями, то апеляційний суд виходить з наступного. 
Як вбачається із матеріалів справи, наказом Голови Служби безпеки України від 12.10.2016 № 1243-ос, полковника ОСОБА_1 за підпунктом «б» пункту 48 ( у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів) з 12 жовтня 2016 року по 12 січня 2017 року по посаді заступника начальника управління (полковник) (…) зараховано у розпорядження начальника Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області, звільнено його з посади заступника начальника управління – начальника відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю (полковник) (архівний витяг від 19.07.2024 №24/6-1782-Вс (а.с.22 т.1).
Відповідно до Витягу з наказу Служби Безпеки України №63-ОС/дск від 21.02.2022 року ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні начальника управління по посадою заступника начальника управління, було звільнено з військової служби з дня виключення зі списків особового кладу за підпуктом «а» пункут 61, підпунктом «в» п.2 ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас СБУ (а.с.29 т.1).
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив, що перебував у розпорядженні із жовтня 2016 року по лютий 2022 року.
Згідно із пунктом 4.9 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженої наказом Служби безпеки України №772 від 14.10.2008 зарахування військовослужбовців у розпорядження відповідних начальників (пункт 48 Положення) – це визначення їх тимчасового службово-посадового становища, коли вони проходять військову службу у підпорядкуванні відповідних начальників, але без призначення на конкретні посади.
Зарахування у розпорядження відповідних начальників проводиться наказами по особовому складу з обов`язковим визначенням дати початку та закінчення терміну розпорядження та доводиться до відома військовослужбовців, які зараховані в зазначене розпорядження, під особистий підпис їх начальниками в установленому порядку. 
У розпорядження Голови Служби безпеки України зараховуються лише начальники органів, закладів, установ та підрозділів Центрального управління, які призначаються та звільняються з посад Президентом України за поданням Голови Служби безпеки України. 
Інші начальники з числа зазначених осіб зараховуються у розпорядження заступників Голови Служби безпеки України відповідно до розподілу функціональних обов`язків. На підставі цих наказів підрозділи кадрового забезпечення вчиняють відповідні записи в облікових документах таких військовослужбовців.
Начальники, у розпорядженні яких перебувають військовослужбовці, зобов`язані організовувати їх службову діяльність, здійснювати контроль за нею відповідно до вимог військових статутів Збройних Сил України, Положення, інших нормативно-правових актів та несуть відповідальність за дотримання встановлених термінів перебування підлеглих у розпорядженні. Вони зобов`язані своєчасно, до закінчення терміну перебування в розпорядженні, ініціювати призначення таких військовослужбовців на відповідні посади чи у разі наявності підстав вживати заходів щодо їх звільнення з військової служби. Рішення щодо подальшого службового використання військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні Голови Служби безпеки України або його заступників, приймаються відповідно Головою Служби безпеки України або його заступниками. Управління роботи з особовим складом здійснює загальний контроль за дотриманням встановлених термінів перебування військовослужбовців Служби безпеки України у розпорядженні відповідних начальників, а стосовно військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні Голови Служби безпеки України, також вносить пропозиції щодо їх подальшого службового використання.
Відповідно до підпункту «б» пункту 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007 (у редакції станом на 31.01.2022) зарахування військовослужбовців Служби безпеки України у розпорядження прямих начальників, а за рішенням Голови Служби безпеки України - у розпорядження його першого заступника чи заступника, начальника іншого підрозділу, органу, закладу, установи допускається: у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів (зміна організаційно-штатної побудови, передислокація, перерозподіл функціональних завдань та наявних сил у зв`язку зі зміною покладених завдань, здійснення планових та позапланових переміщень військовослужбовців по службі у зв`язку з проведенням загальної ротації кадрів, прийняття Головою Служби безпеки України управлінських рішень щодо переміщення військовослужбовців для здійснення оперативно-службової діяльності на окремих напрямах та підвищення її ефективності) - до 3 місяців.
Військовослужбовці, зараховані в розпорядження, продовжують проходити військову службу та виконують обов`язки військової служби (завдання) у межах, визначених тією посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають. За ними зберігається матеріальне та грошове забезпечення всіх видів за посадами, що вони займали, якщо інше не передбачено законодавством.
Після закінчення строку перебування військовослужбовця у розпорядженні, а також у разі відсутності підстав для подальшого перебування в розпорядженні він призначається на посаду або звільняється з військової служби в установленому порядку.
Військовослужбовець, який після закінчення строку перебування у розпорядженні у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів не призначений на посаду через відсутність вакантних посад (рівної або нижчої не більш як на один ступінь) у Службі безпеки України або через ненадання військовослужбовцем згоди на призначення на іншу нижчу посаду, звільняється в установленому порядку з військової служби. Вакантні посади, на яких може бути використано військовослужбовця з дотриманням вимог, встановлених п.43 цього Положення, визначаються начальником (керівником) підрозділу (органу, закладу, установи), у розпорядженні якого перебуває військовослужбовець.
Військовослужбовці Служби безпеки України звільняються з посад та зараховуються в розпорядження наказами по особовому складу начальників (командирів), які мають право призначення на ці посади, а військовослужбовці, призначення на посади та звільнення яких з посад належить до повноважень Президента України, зараховуються у розпорядження наказами Голови Служби безпеки України по особовому складу на підставі відповідного Указу Президента України про звільнення з посади.
Відповідно до примітки до ст. 51-3 Закону України «Про запобігання корупції» під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище належать керівники, заступники керівників державних органів, органів влади АРК, юрисдикція якого поширюється на територію однієї області.
Здійснення функцій представника влади та виконання функцій завдань визначено в ст.2, 24 Закону України «Про Службу безпеки України».
Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 під час його перебування у розпорядженні начальника УСБУ в Хмельницькій області обіймав посаду заступника начальника управління у військовому званні полковник (а.с.12 т.1).
Системний аналіз наведених нормативно-правових актів та документів, зібраних органом, що склав протокол про адміністративне правопорушення щодо службового становища ОСОБА_2 , дають суду підстави вважати, що його тимчасове службово-посадове становище у зв`язку із перебуванням його у розпорядженні начальника УСБУ в Хмельницькій області не припинило його військову службу, не віднесло його автоматично до співробітника Служби безпеки України, який виконував функції з обслуговування або технічні функції що, не відносило би його до представника влади. 
Таким чином, враховуючи наведені обставини, на переконання апеляційного суду, ОСОБА_1 був суб`єктом декларування, під час його перебування у розпорядженні начальника УСБУ в Хмельницькій області за останньою посадою заступника начальника управління у військовому званні полковник, він продовжував проходити військову службу, за ним зберігався правовий статус за останньою посадою заступника начальника управління відповідно до Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України щодо здійснення функції представника влади та виконання завдань, передбачених ст.ст.2,24 Закону України «Про Службу безпеки України», що також узгоджується із приміткою до ст. 51-3 Закону України «Про запобігання корупції».
За таких обставин, апеляційний суд відхиляє посилання ОСОБА_1 про те, що він не є суб`єктом декларування та на нього не поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».
З аналогічних підстав апеляційний суд не бере до уваги доводи апелянта з приводу того, що станом на 21.01.2021 року він не займав жодних посад та не виконував функцій представника влади. 
Відсутність інформації про покладення на ОСОБА_1 організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій під час перебування його у розпорядженні начальника УСБУ у Хмельницькій області, як стверджується це із відповіді УСБУ в Львівській області від 14.03.2025 року №62/12/л-198/215-2025, на що посилається сторона захисту, жодним чином не впливає на його обов`язок, як діючого заступника начальника - начальника відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю УСБ в Хмельницькій області у військовому званні полковник, подавати декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави відповідно до Закону України «Про запобігання корупції».
Також апеляційний суд відкидає посилання ОСОБА_1 про те, що обсяг завдань, обов`язків та повноважень, наданих для їх виконання військовослужбовцю, який перебуває у розпорядженні, визначається виключно письмовим наказом керівника, з огляду на наступне.
Відповідно до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ від 14.10.2008 року №772, на військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні начальника органу, підрозділу, закладу, установи, до призначення на посаду або звільнення з військової служби може покладатися виконання окремих завдань, що визначаються тимчасовими функціональними обов`язками, які затверджуються наказом (розпорядженням) по органу, підрозділу, закладу, установі протягом 5 робочих днів з дати видання наказу про зарахування у розпорядження військовослужбовця, а також тимчасове виконання обов`язків за вакантною посадою, про що видається відповідний наказ по особовому складу з урахуванням вимог пункту 4.4. цього розділу.
Із матеріалів справи не вбачається, щоб на ОСОБА_1 були покладені виконання окремих завдань, що визначаються тимчасовими функціональними обов`язками, або тимчасове виконання обов`язків за вакантною посадою.
Крім того, покладення таких завдань та обов`язків відповідно до Інструкції є правом начальника органу, в розпорядженні якого перебуває військовослужбовець, а не його обов`язком.
Доводи апелянта про те, що він на день звільнення не обіймав будь-якої посади, не належав до осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, а тому уповноважені органи НАЗК не вправі були складати протоколи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_1 був особою, яка займає відповідальне та особливо відповідальне становище відповідно до примітки 51-3 Закону України «Про запобігання корупції», зокрема він продовжував перебувати у статусі особи, яка є співробітником СБУ за останньою посадою заступника керівника державного органу. Уповноваженою особою щодо складання протоколів є саме Національне агентство з питань запобігання корупції.
За наслідками апеляційного перегляду, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-6 ч.1 КУпАП.
Підстав для закриття провадження у справі на підставі ст.247 п.1 КУпАП не вбачається. 
Протоколи відносно ОСОБА_1 складено з дотриманням вимог ст.255 КУпАП уповноваженою особою Національного агентства з питань запобігання корупції, якою згідно із наказом голови НАЗК Павлущика В. від 01.01.2025 №1/25 Про визначення повноважених осіб НАЗК, є зокрема автор протоколів – головний спеціаліст відділу здійснення заходів фінансового контролю стосовно окремих категорій осіб ОСОБА_3 . 
Даних про те, що в справі неправильно застосовано норми матеріального права чи допущено порушення норм процесуального права при дослідженні судом доказів, перевіркою матеріалів справи під час апеляційного провадження не встановлено.
Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ст.172-6 ч.1 КУпАП у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним скоєному і відповідає відомостям характеризуючим особу правопорушника.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постанова суду є законною та обґрунтованою, та підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, суд, - 

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1  за адміністративне правопорушення, передбачене ст.172-6 ч.1 КУпАП – залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: