ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/5146/24                Головуючий суддя І інстанції Зелінська  І. В.
Провадження № 22-ц/818/2321/25        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

30 червня 2025 року                                                        м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :
головуючого                Яцини В.Б.,
суддів колегії                 Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 - адвоката Ткаченко Юлії Олегівни, на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 січня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
в с т а н о в и в :
У липні 2024 року ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Ткаченко Ю. О. звернулась до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей.
Позовна заява мотивована тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 26.01.2023 року. Від шлюбу сторони мають спільних малолітніх дітей – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначила, що після розірвання шлюбу, діти проживають разом із нею, усі обов`язки щодо утримання та виховання дитини вона несе самостійно, відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дітей. У зв`язку з чим, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 16 000 грн., щомісячно, і до досягнення повноліття.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2025 року позов задоволено частково.
         Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 3196 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 26.07.2024 року до досягнення дітьми повноліття.
В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення в межах суми виплати за один місяць підлягає негайному виконанню.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Ткаченко Юлія Олегівна в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
Вказала, що 15 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було укладено шлюб, про що Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, було складено актовий запис № 930. На жаль, подружнє життя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не склалося та 26 січня 2023 року року шлюб було розірвано. В шлюбі у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народились діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ще у 2021 році відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стали натягнутими і чоловік вигнав дружину із власного дому, де уся родина проживала разом, та категорично відмовився віддати їй дітей. Після чого, вона навіть була змушена переїхати до свого брата ОСОБА_5 . Навіть не дивлячись на те, що у дітей був неймовірно тісний психологічний та емоційний зв`язок із матір`ю, впродовж значного проміжку часу, ОСОБА_2 не надавав їй можливості проживати та повноцінно бачитись із власними дітьми. Протягом усього часу, від самого народження дітей, більшу частину клопоту, пов`язаного із вихованням дітей брала на себе саме мати. Саме матір на постійній основі займалась їх вихованням, лікуванням, додатковим розвитком, психологічним станом та ін. Однак, 24 лютого 2022 року почалась військова агресія Російської Федерації проти України. Саме через початок військової агресію Російської Федерації проти України, ОСОБА_2 все ж вирішив поновити зв`язок із дружиною та дозволити
періодичне спілкування дітей із їх матір`ю. Через початок повномасштабного вторгнення, батьки все ж дійшли згоди про необхідність їх виїзду за територію України разом із дітьми. Не дивлячись на те, що позивачка та відповідач проживали окремо, вони у 2023 році поїхати всією родиною до Грузії. Саме від моменту виїзду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із дітьми та іншою родиною за межі території України, а саме, до Грузії, діти, проживають спільно із матір`ю та її родиною, вона повною мірою забезпечує їм гідний рівень життя, освіту, лікування, всебічний розвиток, харчування та ін. Батько ж, на постійній основі, не допомагає своїм дітям.
Зауважує, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Вказала, що позивачка, протягом значного часу, самостійно намагалась забезпечувати
відповідний рівень життя дітей, однак, вона не в змозі забезпечувати його самостійно й надалі, тому, вважаємо, що батько, який є здоровою та працездатною особою, зможе сплачувати аліменти на рівні 8000 (вісім тисяч) гривень на дитину, а, отже, загальний розмір аліментів на двох дітей має складати 16 000 (шістнадцять тисяч) гривень. Наголошуємо, що батько є працездатним дорослим чоловіком, що має усі можливості працювати та забезпечувати гідний рівень життя двох власних дітей. Що ж стосується позивачки, вона, наразі, не має можливості працювати, оскільки перебуває за кордоном та вимушена постійно перебувати із дітьми, а, отже, не має власного повноцінного доходу. Що ж стосується критерію потреб дітей, у розрізі визначення розміру аліментів. Наголошуємо на тому, що діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , є дітьми шкільного віку, а отже мають велику кількість пов`язанихє із цим потреб, таких як: шкільне обладнання, шкільний та інший позашкільний одяг, гуртки позашкільного розвитку, репетитори, домашній куток для навчання, підручники та ін. Також, варто зазначити, що через військову агресію Російської Федерації проти України, ОСОБА_1 із дітьми вимушена знаходитись за кордоном, а отже, має багато додаткових великих витрат, пов`язаних із облаштування нового місця проживання двох дітей.
У відзиві представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Бокій В.О. просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 січня 2025 року залишити без змін.
Вказано, що відповідач почав надавати грошові кошти на утримання дітей невідкладно, як отримав таку можливість с приймати участь в утриманні дітей, яка до цього припинилась з вини позивачки. На підтвердження у суді першої інстанції відповідачем були надані копії квитанцій грошових переказів від 30.07.2024, 07.09.2024, 02.10.2024, а також додані до відзиву на скаргу копії квитанцій грошових переказів 09.11.2024, 26.12.2024, 20.01.2025, 15.02.2025.
Зазначено, що відповідач не змозі сплачувати аліменти у більшому розміру, ніж було призначено судом, оскільки має нестабільний мінімальний дохід, припинив свою підприємницьку діяльність як ФОП, виїхав до Грузії, де допомагає своїй матері по господарству, утримує новонароджену ще одну свою дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Звертає увагу, що позивачка жодним чином не обґрунтувала завлений у позові розмір аліментів 16000 грн., який для відповідача є завідомо непомірний.
Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду – залишити без змін.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що позивачка не довела суду належними та допустимими доказами, що відповідач може сплачувати аліменти у сумі 16 000,00 грн. щомісячно, зокрема, не надано доказів на підтвердження ані свого матеріального стану, ані матеріального стану відповідача. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей в твердій грошовій сумі у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття, що відповідає вимогам ст. 183 СК України, що станом на час звернення позивача з позовом відповідає 3196 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Матеріалами справи підтверджується та судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 26.01.2023 року.
Від шлюбу сторони мають спільних малолітніх дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У судовому засіданні від 19.12.2024 року було встановлено та не заперечувалось стороною відповідача, що діти проживають разом з матір`ю.
Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків.
Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому такий обов`язок є особистим та рівним як щодо матері, так і до батька дитини.
Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.
За положеннями ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
При визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст. 182 СК України).
Відповідно до чч. 1, 2 ст. 184 Сімейного Кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій формі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону.
       Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.
       Представником відповідача подано до суду заяву, згідно якої відповідач вважає суму у 16000,00 грн заявлену позивачкою завідомо непомірною для відповідача, просить визначити у загальній сумі 5000,00 грн щомісячно на утримання дітей (а.с.111).
               Під час розгляду справи, позивач не довела, що матеріальне становище відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання двох малолітніх дітей у розмірі по 8000 грн на кожного, тобто 16000 грн щомісячно.
Заявляючи такий розмір аліментів позивач покликається лише на звичайні потреби, які притаманні кожній дитині відповідного віку. Жодного належного обґрунтування такого розміру аліментів позивач не навела та не надала підтверджуючих доказів у необхідності здійснення стягнення аліментів у такому розмірі.
В той же час суд враховує положення ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, ч.ч.7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України визначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, за змістом яких суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.
Діти сторін проживають разом із матір`ю, позивачем ОСОБА_1 , а відтак основний тягар по їх утриманню, що включають в себе також незаплановані (непередбачувані) витрати, лежать саме на позивачу. Адже утримання дітей не зводиться виключно до суми стягуваних аліментів із платника. Це поняття є набагато ширшим, як у матеріальному, так і в моральному аспекті.
Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною першою ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Розмір аліментів на утримання дитини, визначений судовим рішенням, не вважається незмінним.
Частиною 1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Разом із тим стаття 182 СК України визначає обставини, які враховуються судом при визначення розміру аліментів. Так, згідно із частиною першою цієї статті, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Крім того, відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У матеріалах справи відсутні докази про стан здоров`я та матеріальне становище позивачки та платника аліментів, наявність чи відсутність у нього інших дітей, рухомого та нерухомого майна, грошових активів, а також про отримання позивачкою та відповідачем доходів, достатніх для оплати зазначеного у позові розміру аліментів. В той же час, не спростовано, що відповідач є особою працездатного віку та може бути працевлаштованим на будь-яку некваліфіковану роботу і отримувати дохід у вигляді мінімального заробітку, доказів протилежного суду не надано. А відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що з такого доходу можуть стягуватися аліменти на дітей.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що за приписами частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
За таких обставин, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи обов`язок батьків утримувати свою дитину, її вік та стан здоров`я, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача,  зважаючи на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, апеляційний суд вважає, що стягнення аліментів у визначеному судом першої інстанції розмірі є справедливим, достатнім, та таким, що відповідає потребам дитини відповідного віку.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у 2024 році (рік у якому позивачка звернулась із позовом про зміну способу стягнення аліментів) було установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років 2 563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років 3 196 гривні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідач може забезпечити матеріальну підтримку своїх дітей, які знаходяться на утриманні матері, позивачки по справі, матеріальне положення якої змінилося, із дітьми вимушено перебуває за межами України, а відповідач отримує дохід, а сума аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 3156,00 грн. на кожну дитину щомісячно відповідають потребам для забезпечення інтересів дітей, не є завищеними та не будуть порушувати майнові права відповідача.
Доводи скарги належним чином не доведені та висновків суду не спростовують.
З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги є неспроможними. Суд першої інстанції належним чином оцінив наявні в матеріалах справи докази, відтак доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Докази та обставини, на які посилається в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - адвоката Ткаченко Юлії Олегівни – залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 січня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складений 30 червня 2025 року.

Головуючий суддя                                                                          В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                                                          Н.П.Пилипчук.

                                                                                                        О.Ю.Тичкова.