П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
18 червня 2025 року                                                                                     м. Київ
                                                                     
Справа №761/10514/21
Апеляційне провадження №22-ц/824/4482/2025
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                   судді-доповідача:                 Соколової В.В.
суддів:                                   Верланова С.М., Поліщук Н.В.
за участю секретаря             Федорчук Я.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Пономаренко Н.В. 15 травня 2024 року у м. Київ, повний текст рішення складений 07 червня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа Гарант» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
 
В С Т А Н О В И В
 
У березня 2021 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь суму спричинених матеріальних збитків в розмірі 155247,95 грн, моральну шкоду в розмірі 13000,00 грн та судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 червня 2020 року о 11 год. 20 хв. в м. Києві по проспекту Перемоги, 80/57, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Peugeot» д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «Volvo V60» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який зупинився попереду, в результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Таким чином, своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п.п. 12.1, 13.1. ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Внаслідок зіткнення, автомобілю позивача було спричинено механічні пошкодження і згідно до висновку спеціалістів в області авто-товарознавчого дослідження №7840/08/20 від 17 серпня 2020 року вартість матеріального збитку спричиненого позивачу внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди складає 249247,95 грн. При цьому, транспортний засіб відповідача марки «Peugeot» д.н.з. НОМЕР_1 був застрахований в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страховій компанії «Альфа-Гарант» згідно полісу №100799455. Після звернення позивача до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» із заявою про відшкодування матеріальних збитків в результаті дорожньо-транспортної пригоди, було сплачено страхового відшкодування в сумі 99000,00 грн, тому різниця в оцінці завданих збитків в результаті пошкодження автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди і сплаченою страховою сумою становить 149247,95 грн, а також сума франшизи становить 1000,00 грн.
Позивачем також зазначено, що діями відповідача позивачу завдану значну моральну шкоду, яка виразилась у самому факті спричинення ДТП, в якій зазнав значних пошкоджень автомобіль «Volvo V60» д.н.з. НОМЕР_2 , вказане негативно вплинуло на самопочуття позивача, завдавши значного душевного дискомфорту, який не покидає і не покидатиме його ще протягом тривалого часу. Вказану моральну шкоду позивач оцінює в 130000,00 грн.
 
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа Гарант» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки, завдані 25 червня 2020 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 60162,88 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 701,71 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що ДТП відбулось з вини відповідача ОСОБА_1 , а тому сума відшкодування має бути стягнута саме з відповідача в розмірі вартості відновлювального ремонту автомобіля «Volvo V60», державний номерний знак НОМЕР_2 , після дорожньо-транспортної пригоди 25 червня 2020 року у розмірі 158162,88 грн, що визначений у висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи №21238/23-54 від 13 березня 2024 року, також судом враховано суму виплаченого позивачу страхового відшкодування в розмірі 99000,00 грн. Так, як страхове відшкодування не покрило в повній мірі понесені витрати вартості відновлювального ремонту, отже з відповідача підлягає стягненню різниця між отриманими позивачем страховими виплатами та вартістю відновлювального ремонту у розмірі 59162,88 грн.
Окрім того, з відповідача на користь позивача відповідно до п. 36.6. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягає стягненню розмір франшизи 1000,00 грн.
Також суд прийшов до висновку про те, що позивачу протиправними діями ОСОБА_3 , які призвели до дорожньо-транспортної пригоди, було завдано моральну шкоду, яка перебуває у безпосередньому причинному зв'язку із цими діями останнього.
Виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, характер та обсяг моральних страждань, перенесених позивачем у зв`язку із пошкодженням майна, характер немайнових втрат позивача, враховуючи усі встановлені судом обставин у справі, суд вважав суму моральної шкоди в розмірі 130000,00 грн занадто завищеною, такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань, а тому вважав за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2024 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2024 року - залишено без задоволення.
 
Не погодився із рішенням суду відповідач ОСОБА_1 ним подана апеляційна скарга, в якій вона вказує на незаконність, необґрунтованість рішення суду, у зв`язку з неповним дослідженням обставин справи, та їх неправильною оцінкою.
Відповідач вказує на те, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, оскільки 15 травня 2024 року замість проведення підготовчого засідання судом було постановлене заочне рішення, в якому зазначено, що розгляд відбувся в спрощеному провадженні, однак жодною нормою процесуального права не передбачено перехід з загального провадження до скороченого, а також, постановлення заочного рішення у справі, якщо участь приймав представник відповідача, який надавав пояснення, висловлював міркування та заявляв клопотання, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідач також зазначає, що автомобіль під час перебування справи у суді був відчужений позивачем, який відмовився надати його для експертного дослідження, що підтверджується матеріалами справи.  Таким чином, у справі відсутні докази, які б давали суду підстави стверджувати, що для усунення порушень права власності позивача, тобто, у даному випадку відновлення його пошкодженого автомобіля до стану, який той мав до моменту отримання механічних пошкоджень, завданих з вини відповідача, необхідним є виконання всіх робіт, перелік яких наведений у калькуляції до звіту від 17 серпня 2020 року №7840/08/20 та доданих документах. Також у справі відсутні докази проведення всіх робіт із заміною всіх відповідних складових, зазначених у калькуляції оцінювача та його розрахунку. Тому калькуляція оцінювача та його розрахунки не є належним доказом розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу в результаті пошкодження його автомобіля.
Відповідач також вказує на те, що на виконання зобов`язання за договором страхування ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» відповідно до угоди від 10 листопада 2020 року сплатила з урахуванням франшизи на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 100000, 00 грн, а тому різниця між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування у розмірі 82552, 47 грн - 100000,00 грн +1000,00 грн, становить = 16447,53 грн. А отже розрахунок, наведений судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, не є обґрунтованим та таким, що суперечить фактичним обставинам, які мали бути досліджені у цій справі.
На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким в позові відмовити.
 
В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Молявко О.М. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про її задоволення.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, тому їх неявка, згідно з ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого   рішення, колегія суддів виходить з такого.
 
Судом встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року у справі №761/20078/20 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. /т.1 а.с. 9/
Цією постановою встановлено, що 25 червня 2020 року об 11.20 год. в м. Києві, по пр. Перемоги, 80/57, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з ТЗ «Volvo», д.н.з. НОМЕР_2 , який зупинився попереду. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Вказана постанова набрала законної сили 10 жовтня 2020 року, про що свідчать відмітки про набрання постановами суду законної сили.
Власником автомобіля «Volvo V60», д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. /т.1 а.с.11/
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Peugeot», д.н.з.  НОМЕР_1 , ОСОБА_1 була застрахована у Товаристві з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №100799455.
16 листопада 2020 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Альфа-Гарант» та ОСОБА_2 було укладено угоду про розмір страхового відшкодування, відповідно до умов якої з метою врегулювання ДТП, що сталась 25 червня 2020 року з вини водія забезпеченого транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована Страховиком за полісом 100799455, внаслідок якої було пошкодження автомобіль «Volvo V60», д.н.з. НОМЕР_2 сторони уклали цю угоду та визначили, що згідно з п. 2 вказаної угоди страхових і потерпілий досягли згоди, що сума страхового відшкодування за вказаним страховим випадком визначається з урахуванням франшизи, яка за полісом 100799455, складає 1000,00 грн, в розмірі 100000,00 грн. /т.1 а.с.10/
Відповідно до звіту №7840/08/20 про оцінку транспортного засобу, складеного на замовлення ОСОБА_2 ТОВ «Сател Груп» 17 серпня 2020 року, вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля «Volvo V60», д.н.з. НОМЕР_2 складає: 249247,95 грн з ПДВ на замінних складових, вартість матеріального збитку завданого власнику легкового автомобіля «Volvo V60», д.н.з. НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при ДТП складає 126636,94 грн. /т.1 а.с.12-35/
У висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 13 березня 2024 року №21238/23-54  визначена вартість транспортного засобу автомобіля «Volvo V60», державний номерний знак НОМЕР_2 до пошкодження в сумі 564596,48 грн, вартість матеріального збитку визначено в сумі 82552,47 грн, вартість відновлювального ремонту, після дорожньо-транспортної пригоди 25 червня 2020 року, визначена в розмірі 158162,88 грн. Також вказано про неможливість відповісти на питання, які ремонтно-відновлювальні роботи були проведені автомобілю «Volvo», д.н.з. НОМЕР_2 після дорожньо-транспортної пригоди, оскільки експертиза проводилась за матеріалами справи. /т.1 а.с.177-191/
За даними Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (філія ГСЦ МВС) 19 лютого 2022 року транспортний засіб «Volvo», д.н.з. НОМЕР_2 , перереєстровано з ОСОБА_2 на нового власника на підставі договору комісії від 17  лютого 2022 року та договору купівлі-продажу від 19 лютого 2022 року. /т.1 а.с.166/
Згідно з Висновком соціально-психологічного дослідження № 21-11-20 моральної шкоди потерпілого (громадська експертиза*), складеного Лабораторією діагностики моральної шкоди Громадської організації «Спілка фахівців соціологічних та психічних досліджень» 10 грудня 2020 року, ОСОБА_2 завдана моральна шкода внаслідок знищення і неможливості використання за цільовим призначенням належного йому автомобіля «Volvo», д.н.з. НОМЕР_2 , яка оцінена при добровільній виплаті у сумі 65000 грн, а при відмові від добровільної виплати в розмірі 130000 грн. /т.1 а.с.56-82/
 
Відповідно до ст. 979 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно з п. 3 ч.1 ст. 988 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. 
Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору
В порядку ст. 990 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
В порядку ч.2  ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Пунктом 1 ч. 1 ст.1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з  ст.1194 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
 
Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до ст. 5 цього Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Відповідно до ст. 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за  участю  забезпеченого  транспортного  засобу,  внаслідок  якої настає  цивільно-правова  відповідальність особи, відповідальність якої  застрахована,  за шкоду,  заподіяну  життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно п. 22.1 ст. 22 цього Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний, зокрема, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
 
Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
 
Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В порядку визначеному ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.  Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц  роз`яснено, що  стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. 
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом і в постановах від 30 січня 2019 року  у справі № 755/9320/15-ц, від 24 лютого 2020 року у справі № 707/2727/18 та інших, що свідчить про усталену судову практику у таких правовідносинах.
У постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження №14-27цс21), Велика Палата Верховного Суду, у пунктах 136, 137 указаної постанови зазначила, що Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою.
Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц).
 
Верховний Суд у постанові від 02 грудня 2021 року у справі № 753/17190/18 погодився з висновком судів попередніх інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, заявлених на підставі ст.1194 ЦК України вказавши на те, що вартість транспортного засобу «Volkswagen Passat», державний номер НОМЕР_2, до ДТП визначена у сумі 213423,96 грн, тоді як продаж залишків вказаного транспортного засобу здійснено за 218605,00 грн, тому відсутні підстави для покладення обов`язку на ОСОБА_2 відшкодувати позивачу різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.
Доводи касаційної скарги про те, що вартість проданого аварійного транспортного засобу у розмірі 218605,00 грн судами визначена як компенсація шкоди за рахунок третьої особи - покупця ОСОБА_6 , проте заподіяна позадоговірна шкода жодним чином не залежить від договірної продажної ціни пошкодженого транспортного засобу, що встановлюється домовленістю сторін та законодавчо необмежена, оцінена шкода автомобіля має бути відшкодована незалежно від подальшого продажу, є необґрунтованими та по своїй суті зводяться до неправильного розуміння заявником змісту оскаржуваних судових рішень та норм матеріального права.
У постанові від 14 липня 2020 року у справі № 525/1592/18 Верховним Судом ухвалено нове рішення, при цьому цим судом зроблені такі висновки.
Взявши за основну для розрахунку розміру майнової шкоди, заподіяної позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, звіт про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 22 серпня 2018 року № 46-D/43/1, складений на замовлення страхової компанії «Провідна», що не заперечувалось учасниками справи, суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що вказаним звітом була визначена вартість транспортного засобу Nissan Note E11, реєстраційний номер НОМЕР_3 , до моменту пошкодження у розмірі 130472,67 грн та не визначалась вартість транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди. Із урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції, вирішуючи позовні вимоги у частині відшкодування майнової шкоди, неправильно застосував наведені вище положення норм матеріального права та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині. Також колегія суддів не може погодитись із висновками суду першої інстанції у цій частині, оскільки суд першої інстанції не врахував ліміт відповідальності страховика, а також вартість пошкодженого автомобіля після ДТП.
Ураховуючи те, що розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Nissan Note E11, реєстраційний номер НОМЕР_3 , визначено судами попередніх інстанцій у розмірі 130472,67 грн, цивільно-правова відповідальність винної особи застрахована в СК «Провідна» з лімітом відповідальності у сумі 100 тис. грн, а також беручи до уваги продаж позивачем пошкодженого транспортного засобу за ціною у розмірі 500 євро (згідно офіційного курсу Національного банку України на день продажу (01 серпня 2019 року) становило 13950 грн), колегія суддів дійшла висновку про те, що розмір майнової шкоди, завданої власнику автомобіля Nissan Note E11, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , становить 16522,67 грн (130472,67 грн - 100000 грн - 13950 грн). 
У постанові від 21 квітня 2025 року у справі № 127/2551/23 вказав на те, що виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він є меншим страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог Закону № 1961-IV, відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі статті 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі (див. постанову Верховного Суду       від 06 жовтня 2021 року у справі № 362/3043/18) 
Слід зазначити, що Верховний Суд  неодноразово звертав увагу на те, що для приватного права властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 травня 2021 року  у справі №461/9578/15-ц також звертала увагу на те, що, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
 
Верховний Суд у постановах від 11 лютого 2022 року у справі № 947/22756/19,  від 07 липня 2021 року у справі №420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорії стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника вимога цього заявника заслуговує довіри».
 
З наведених обставин справи вбачається, що знайшли своє підтвердження обставини дорожньо-транспортної пригоди 25 червня 2020 року, за участю автомобіля марки «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував відповідач ОСОБА_1 , та автомобіля «Volvo», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував позивач. Вина у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди визнана за відповідачем ОСОБА_1 . Ці обставини встановлені судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення відносно відповідача, тому доведенню в рамках розгляду даної справи не підлягають. Вони не заперечуються і відповідачем в доводах апеляційної скарги.
Позивач на підставі правовідносин за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного між відповідачами у справі, звернувся до  Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Альфа-Гарант», та угодою укладеною між ними розмірстрахового відшкодування був визначений у сумі 100000 (сто тисяч) грн. Тобто, за змістом вказаного узгодження позивач, діючи добровільно, на власний розсуд погодився із розміром страхового відшкодування та правовими наслідками такої виплати, відповідно, заявлена в подальшому вимога до завдавача шкоди суперечить як попередній поведінці позивача, так і засадам розумності та диспозитивності.
Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volvo V60», д.н.з. НОМЕР_2  з урахуванням зносу відповідно до Звіту №7840/08/20 від 17 серпня 2020 року складеним на замовлення ТОВ «Сател Груп»  визначена в розмірі 126636,94 грн, а відповідно до Звіту №21238/23-54 від 13 березня 2024 року за результатами праведної судової транспортно-товарознавчої експертизи в розмірі 158162,88 грн. Даних про розмір матеріального збитку в ході розслідування страхового випадку та підстав для звернення позивача до іншого оцінювача матеріали справи не містять. Також в матеріалах справи відсутні дані, на підставі яких, страхова сума була визначена в розмірі 100000 грн. 
В суді першої інстанції сторона відповідача ОСОБА_1 вказувала і надала докази щодо здійснення позивачем відчуження пошкодженого у ДТП транспортного засобу «Volvo», д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується даними Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві. Суд першої інстанції ухвалюючи рішення не надав оцінки вказаним доводам. В матеріалах справи відсутні дані про проведені ремонтні роботи та при проведенні судової експертизи експерт вказав на неможливість визначення обсягу проведених ремонтно-відновлювальних робіт, так як експертиза проводилась за матеріалами справи. А отже слід зробити висновок, що відчуження позивачем автомобіля відбулось в пошкодженому стані і вказане свідчить про те, що проведення позивачем ремонтних робіт в майбутньому не вбачається можливим.
У Звіті №7840/08/20 від 17 серпня 2020 року, на замовлення позивача, визначена вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volvo V60», д.н.з. НОМЕР_2 в розмірі 126636,94 грн.  У Звіті №21238/23-54 від 13 березня 2024 року за результатами праведної судової транспортно-товарознавчої експертизи в розмірі 158162,88 грн. Тобто наявні в матеріалах звіти містять різні дані щодо розміру заподіяної матеріальної шкоди. Проте визначена оцінювачем та експертом вартість відновлювального ремонту не є фактичним розміром шкоди, вона є визначеним розміром шкоди на момент проведення оцінки. Реальність понесення цих витрат у майбутньому, з урахуванням продажу автомобіля позивачем, виключається.  
Наведена вище судова практика вказує на те, що у випадку продажу аварійного автомобіля розмір матеріального збитку визначається як різниця між вартістю автомобіля до пошкодження, сумою страхової виплати та вартістю автомобіля після пошкодження і саме таким шляхом визначається різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що визначена положеннями ст.1194 ЦК України.
У цьому звіті судової експертизи визначена ринкова вартість транспортного засобу до ДТП в розмірі 564596,48 грн. Проте у звіті відсутні дані про вартість пошкодженого транспортного засобу і стороною позивача суду не були надані дані про вартість, за яку було здійснено відчуження транспортного засобу позивачем, що не можна вважати добросовісною реалізацію своїх прав. Вказане у свою чергу унеможливлює визначення фактичного розміру шкоди завданого позивачу, який мав становити різницю між вартістю автомобіля до та після пошкоджень у ДТП, спричиненого діями відповідача ОСОБА_1 .
Виходячи з положень ст. 1194 ЦК України відповідач, як особа винна у ДТП і яка застрахувала свою відповідальність, зобов'язаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
Таким чином з огляду на обставини справи та враховуючи судову практику, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведений розмір матеріального збитку, який становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а отже і відсутні підстави для задоволення пред`явлених ним вимог до відповідача ОСОБА_1 .
Оскільки апеляційний суд прийшов до висновку про неможливість використання звіту, складеного на замовлення позивача та ним оплаченого, як належного та допустимого доказу завданої позивачу матеріальної шкоди, то понесені позивачем витрати на його замовлення не підлягають стягненню на користь позивача з відповідача ОСОБА_1 . 
 
При зверненні до суду з позовом позивачем також було заявлено про відшкодування моральної шкоди в розмірі 130000 грн, яка обґрунтована тим що позивачу завдав моральних страждань, як сам факт дорожньо-транспортної пригоди, так і тривала відмова відповідача у здійсненні добровільного відшкодування. Обставини заподіяної такої шкоди та її розмір позивач підтверджує Висновком соціально-психологічного дослідження №21-11-20 моральної шкоди потерпілого (громадська експертиза*), складеного Лабораторією діагностики моральної шкоди Громадської організації «Спілка фахівців соціологічних та психічних досліджень 10 грудня 2020 року.
 
За нормами процесуального законодавства висновок експерта не має наперед визначеної сили, і оцінюється судом за загальними правилами у сукупності з іншими наявними доказами у справі. 
Загальні умови відповідальності за заподіяння моральної шкоди, за наявності яких виникає відповідне зобов`язання визначає ч.1 ст. 1167 ЦК України. Такими умовами є: моральна (немайнова) шкода, протиправна дія (бездіяльність), вина особи,  причинний зв`язок між діями (бездіяльністю) і такою шкодою. І лише за наявності всіх цих умов виникає зобов`язання по відшкодуванню моральної шкоди.
Апеляційний суд вважає, що під час судового розгляду позивачем не доведено співвіднесення моральних страждань позивача і покладених у основу позову фактичних обставин із дорожньо-транспортною пригодою за участю відповідача, а також доказів причинного зв`язку між діями відповідача та наслідками у виді спричинення моральної шкоди позивачу.
Під час судового розгляду залишилась недоведеною наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як наявність заподіяної моральної шкоди, оскільки позивачем не визначено у чому вона полягає, а наданий висновок вказує на знищення автомобіля, що не вбачається з обставин справи. Також позивач вказував на тривалу відмову відповідача у відшкодуванні матеріальної шкоди, проте судом не встановлено правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми матеріальної шкоди. Відповідно, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина відповідача у заподіянні моральної шкоди. Не доведеним є і заявлений позивачем розмір моральної шкоди, який майже дорівнює сумі матеріального збитку. А тому правових підстав для відшкодування моральної шкоди не вбачається.
 
Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не визначився з характером спірних правовідносин та зробив помилковий висновок про задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди та моральної пред`явлених до відповідача ОСОБА_1 . Судом не встановлено сукупності усіх обставин, які є підставою для задоволення позовних вимог, а тому підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача суми грошових коштів в порядку відшкодування матеріальних збитків відсутні.
У зв`язку з цим колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог пред`явлених до відповідача ОСОБА_1 .
З огляду на відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог та вимог апеляційної скарги позивача, в порядку визначеному ч.ч.1,2,13 ст.141 ЦПК України, відсутні і підстави для компенсації позивачеві понесених ним витрат на стадії розгляду справи судом першої інстанції. 
Разом з тим, враховуючи наявні підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 наявні і підстави для компенсації йому за рахунок позивача суми судових витрат понесених на стадії апеляційного перегляду справи.
Так, при звернені до суду з апеляційною скаргою відповідачем ОСОБА_1 сплачена сума судового збору в розмірі 902,44 грн (т.1 а.с.224). 
 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа Гарант» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 902,44 грн.
 
Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).
Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ).
 
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 С.М. Верланов
 
                                                                                                             Н.В. Поліщук

 
Повний текст постанови складений 24 липня 2025 року.