УХВАЛА
 
25 червня 2025 року
 
м. Київ
 
справа № 534/1978/24
провадження № 61-7540ск25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 13 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Велико-Кохнівської дільниці Кременчуцької об`єднаної філії Акціонерного товариства «Полтаваобленерго», Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про визнання незаконним відключення від електричної мережі, зобов`язання відновити електропостачання та відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Велико-Кохнівської дільниці Кременчуцької об`єднаної філії Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про визнання незаконним відключення від електричної мережі, зобов`язання відновити електропостачання та відшкодування моральної шкоди.
 
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 відповідно до договору про користування електричною енергією від 21 серпня 2008 року № 3102254 користується електроенергією за адресою: АДРЕСА_1 .
За користування електричною енергією позивач сплачує кошти регулярно. Від постачальника електричної енергії ОСОБА_1 не надходило жодного листа-повідомлення про наявність заборгованості за спожиту електроенергію. За період часу з жовтня до листопада 2023 року працівниками Велико-Кохнівської дільниці Кременчуцької об`єднаної філії АТ «Полтаваобленерго» чотири рази оглядався лічильник, жодних зауважень щодо справності лічильника чи заборгованості за користування електричною енергією виявлено не було (про що складалися відповідні акти).
 
Позивач поштою 20 липня 2024 року отримав попередження про припинення електроживлення (надання послуг з розподілу) за ініціативою постачальника від 10 липня 2024 року за № ПР_1020227562. Внаслідок чого, 30 липня 2024 року будинок АДРЕСА_1 відключено від електричної мережі.
 
Вказаними діями відповідач порушив права споживача, оскільки у попередженні не зазначено підставу відключення від електромережі. Окрім того, незаконним відключенням електропостачання позивачу заподіяна моральна шкода в розмірі 5000,00 грн.
 
У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив суд визнати дії Велико-Кохнівської дільниці Кременчуцької об`єднаної філії АТ «Полтаваобленерго» по відключенню 30 липня 2024 року ОСОБА_1 , як споживача послуг з електропостачання будинку, від електричної мережі за адресою: АДРЕСА_1 незаконними; зобов`язати Велико-Кохнівську дільницю Кременчуцької об`єднаної філії АТ «Полтаваобленерго» відновити електропостачання будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позивачу; стягнути з Велико-Кохнівської дільниці Кременчуцької об`єднаної філії АТ «Полтаваобленерго» на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн відшкодування моральної шкоди.
 
Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 16 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконними дії АТ «Полтаваобленерго» по відключенню від електричної мережі 30 липня 2024 року ОСОБА_1 як споживача послуг з електропостачання будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано АТ «Полтаваобленерго» відновити електропостачання будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з АТ «Полтаваобленерго» на користь ОСОБА_1 5000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з АТ «Полтаваобленерго» в дохід держави 3 633,60 грн судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 13 травня 2025 року апеляційну скаргу АТ «Полтаваобленерго» задоволено. Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 16 грудня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
 
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 13 травня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.
 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.
 
Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року                    № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом спору у справі є немайнові вимоги про визнання незаконними дій по відключенню споживача послуг від електричної мережі, зобов`язання електропостачальника відновити електропостачання будинку споживача, а також майнова вимога відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн.
 
Ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.
 
Отже, зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.
 
Посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у справі незначної складності підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга не містить.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).
 
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).
 
З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою   ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 13 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Велико-Кохнівської дільниці Кременчуцької об`єднаної філії Акціонерного товариства «Полтаваобленерго», Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про визнання незаконним відключення від електричної мережі, зобов`язання відновити електропостачання та відшкодування моральної шкоди відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков          	
 	Р. А. Лідовець          	
 	Д. Д. Луспеник