ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 р. 	Справа № 520/19967/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., м. Харків, повний текст складено 09.01.25  у справі № 520/19967/24
за позовом                ОСОБА_1  
до               Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України                       
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Військової частини Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі за текстом також – відповідач), в якому просив:
1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ЄДРПОУ НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 04.12.2019 по 09.07.2024; 
2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 04.12.2019 по 09.07.2024, у сумі 1 210 055 грн 30 коп.;
3) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо непроведення перерахунку, нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період з 05.12.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації (базового місяця) - січень 2008 року;
4) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України провести перерахунок, нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 05.12.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації (базового місяця) - січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум;
5) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо непроведення перерахунку, нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 04.12.2019 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 за № 1078;
6) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України провести перерахунок, нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 04.12.2019 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 за № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум;
7) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати за період з 04.12.2019 по день фактичної виплати індексації.     
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 04.12.2019 по 09.07.2024.    
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 04.12.2019 по 09.07.2024, у сумі 3324,00 грн. 
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо непроведення перерахунку, нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 05.12.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації (базового місяця) - січень 2008 року. 
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України провести перерахунок, нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 05.12.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації (базового місяця) - січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо непроведення перерахунку, нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 04.12.2019 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 за № 1078. 
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України провести перерахунок, нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 04.12.2019 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 за № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 1 210 055,30 грн та зобов`язання виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення суду в цій частині ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідач заперечень проти наданого розрахунку суми оплати праці не надавав, розрахунок не спростовував, заперечень до суду щодо зменшення розміру суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не подавав, у зв`язку з чим, у справі відсутні законні підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; судом першої інстанції помилково застосовано принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та безпідставно зменшено розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та не враховано, що тривалий період затримки остаточного розрахунку пов`язаний із небажанням відповідача добровільно здійснити відповідну виплату. Вказує про неврахування судом першої інстанції того, що несвоєчасне нарахування належних сум індексації грошового забезпечення та остаточний розрахунок з позивачем відбулись у зв`язку з неправомірним нарахуванням такого розрахунку відповідачем, тобто з його вини, то позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, адже на відповідача покладений обов`язок проведення повного розрахунку при звільненні з військової служби.
За результатами апеляційного розгляду просить скасувати судове рішення в оскаржуваній частині та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 05.12.2016 проходив військову службу у Збройних силах України.  
Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 20.09.2017.  
04.12.2019 позивача - старшого солдата ОСОБА_1 ( НОМЕР_4 ), старшого стрільця 2-го відділення 1-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2-го батальйону оперативного призначення, звільнено в запас Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 18.11.2019 за №63-ос за підпунктом «а» (у зв`язку із закінчення строку контракту), ч. 5 п. 2 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".     
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 у справі №520/3002/21 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 05.12.2016 по 04.12.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 04.12.2019, з урахуванням додаткових видів винагороди, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 05.12.2016 по 04.12.2019, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно.
На виконання вказаного рішення Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувала та виплатила грошові кошти 09.07.2024 у розмірі 3 324,00 грн, що підтверджується скрин-шотом з електронного сервісу «Приват 24».      
Вважаючи, що відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити середньомісячне грошове забезпечення за період затримки розрахунку при звільненні, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати, індексацію позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.          
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з огляду на обставини того, що нездійснення остаточного розрахунку із позивачем у визначені законодавством строки відбулось з вини власника, або уповноваженого ним органу, що є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, дійшов висновку, що позивач набув право на отримання відшкодування за затримку виплати індексації грошового забезпечення на підставі статті 117 КЗпП України.
Разом з тим, застосувавши принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції дійшов висновку, що сумою середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок, яка буде співмірною з урахуванням усіх обставин справи, є 3 324,00 грн.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо непроведення перерахунку, нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період з 05.12.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації (базового місяця) - січень 2008 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу індексація грошового забезпечення за період з 05.12.2016 по 28.02.2018 нарахована та виплачена із застосуванням травня 2015 року, липня 2016 року як базових місяців, проте базовими місяцями для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців, повинні бути січень 2008 року та березень 2018 року, водночас усі інші місяці у відповідному проміжку часу не можуть бути базовими для нарахування індексації, оскільки у цей період посадові оклади військовослужбовців, з яких вираховується індексація, залишалися незмінними.
В частині виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати за період з 04.12.2019 по день фактичної виплати індексації, суд відмовив, оскільки виплата індексації у повному обсязі здійснена відповідачем не була, а тому вказані позовні вимоги направлені на майбутнє та є передчасними.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи у цій частині, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частин другої-четвертої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. До складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці від 01 липня 1949 року № 95 «Про захист заробітної плати», ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.
Статтею 12 Конвенції встановлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.
У спірних правовідносинах повинні застосовуватись не тільки норми спеціального законодавства, але й трудового.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 за № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.
Так, відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України у редакції, що була чинна до 19.07.2022, обумовлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідно до статті 117 КЗпП України у редакції, що набула чинності після 19.07.2022 року, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
За матеріалами справи обставини невиконання відповідачем вимог статті 116 Кодексу законів про працю України підтверджено рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 у справі №520/3002/21.
На виконання вказаного судового рішення відповідач провів розрахунок з позивачем 09.07.2024.
Враховуючи, що непроведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у позивача права на отримання відшкодування за затримку виплати індексації грошового забезпечення за період з 04.12.2019 по 09.07.2024.
Однак сума, яку постановив стягнути суд першої інстанції, визначена без урахування чинних приписів статті 117 КЗпП України за весь період затримки розрахунку при звільненні та без урахування приписів її нової редакції, у зв`язку з чим висновки суду першої інстанції щодо розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача є помилковими.
Підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема, того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку. Іншими словами, стаття 117 КЗпП України до 19 липня 2022 року підлягає застосуванню в редакції, яка не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.
Отже, в межах цієї справи підлягають врахуванню норми статті 117 КЗпП України у редакції, що діяла до 19.07.2022 та, відповідно, врахуванню висновки Верховного Суду викладені у постанові від 28 червня 2023 року у справі №560/11489/22, які безпосередньо стосуються норм статті 117 КЗпП України у редакції, що діяла до 19.07.2022, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні із загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні із загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат.
Також з 19.07.2022 до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 117 КЗпП України у редакції Закону №2352-ІХ і до цього періоду висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, на які послався суд першої інстанції, не є застосовними.
Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 30.11.2023 року у справі №380/19103/22, від 29.01.2024 у справі №560/9586/22, від 19 вересня 2024 року у справі № 560/687/24.
Як убачається з матеріалів справи, спірний період щодо виплати позивачу грошових коштів у сумі 3 324,00 грн тривав з 05.12.2019 (наступний день за датою звільнення позивача) по 08.07.2024 (до дня, коли на виконання рішення суду у справі № 520/3002/21 на користь позивача виплачено кошти).
Тобто спірні правовідносини щодо виплати грошових коштів у сумі 3324,00 грн охоплюють період, який виник, як до, так і після 19 липня 2022 року.
Саме тому, враховуючи постанови Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 380/19103/22, від 29 січня 2024 року у справі № 560/9586/22, від 15 лютого 2024 року у справі № 420/11416/23, від 22 лютого 2024 року у справі № 560/831/23, від 29 лютого 2024 року у справі № 460/42448/22, спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі умовно варто поділити на дві частини: з 05 грудня 2019 року до 18 липня 2022 року та з 19 липня 2022 року по 08 липня 2024 року (у межах шести місяців, визначених у новій редакції статті 117 КЗпП України).
Щодо здійснення відповідного розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку, то колегія суддів зазначає, що вирішення питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з визначенням розміру такого заробітку здійснюється за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за № 100 (далі - Порядок № 100).
Відповідно до п. 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023 року, проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році.
Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку, матеріальна (грошова) допомога. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.
У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
За приписами абзацу другого пункту сьомого Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 за № 260, середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.
Враховуючи вищевикладені положення, при обчисленні розміру середньоденного грошового забезпечення військовослужбовця, слід виходити з числа календарних днів за цей період.
Згідно з наданою відповідачем довідкою-розрахунком середньоденного грошового забезпечення ОСОБА_1 , за жовтень, листопад 2019 року, грошове забезпечення (що враховується при обчисленні середнього заробітку, згідно з Порядком №100) за останні два місяці перед звільненням становить: жовтень 2019 року – 9 814,37 грн; листопад 2019 року – 10 570,97 грн; середньоденна заробітна плата позивача складає 657,59 грн.
Отже, середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні за період з 05 грудня 2019 року до 18 липня 2022 року становить 629 313,63 грн (657,59 грн х 957 днів).
Застосовуючи висновки Верховного Суду, викладені у постанові 19 вересня 2024 року у справі № 560/687/24 щодо врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку, майнові втрати позивача, пов`язані із затримкою розрахунку при звільненні у спірних правовідносинах, слід розрахувати таким чином.
Розрахунок істотності частки: 3 324,00 грн (сума грошового забезпечення, яка виплачена позивачу з порушенням термінів) / 629 313,63 грн (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) х 100 = 0,5 %.
Отже, істотність частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку за період з 05 грудня 2019 року до 18 липня 2022 року складає 0,5 %.
З огляду на зазначене, сума, яка підлягає відшкодуванню, з урахуванням істотності частки 0,5 %, становить: 657,59 грн (середньоденний заробіток позивача) х 0,5% (істотна частка) х  957 (кількість днів затримки) / 100 = 31,47 грн.
Разом з цим, в силу імперативного припису 117 КЗпП України (чинного після 19.07.2022) розрахунок суми середнього заробітку за час затримки  виплати грошових коштів у сумі 3 324,00 грн з 19 липня 2022 року по 22 лютого 2024 року повинен бути здійсненний в межах шести місяців (185 календарних днів).
Отже, розмір середнього заробітку позивача за шість місяців (185 календарних днів) становить 121 654,15 грн (657,59 грн х 185 день), що також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
З огляду на наведене загальний розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню  на користь позивача, складає 121 685,62 грн (31,47 грн + 121 654,15 грн).
Отже, колегія суддів дійшла висновку про задоволення відповідної частини позовних вимог шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 05.12.2019 по 08.07.2024, у сумі 121 685,62 грн.
Разом з цим, щодо висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати за період з 04.12.2019 по день фактичної виплати індексації, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-III від 19.10.2000 (далі – Закон № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Стаття 2 Закону № 2050-III визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно зі статтею 4 цього Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Уряд прийняв Постанову від 21 лютого 2001 року № 159, якою затвердив Порядок № 159.
Пунктами 2, 3 Порядку № 159 передбачено, що компенсація проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру:
- пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат);
- соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо);
- стипендії;
- заробітна плата (грошове забезпечення).
Згідно з пунктом 4 Порядку № 159 сума компенсації розраховується як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Зміст зазначених норм права дає підстави для висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. Виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Колегія суддів зазначає, що відповідач ще не ухвалював рішення щодо нарахування та виплати індексації на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні такого перерахунку будуть порушені.
Оскільки суми не виплачені, а компенсація втрати частини доходів відповідно до                        Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 здійснюється в день виплати основної суми доходу, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у відповідній частині.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно із приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в цій частині з прийняттям нового про часткове задоволення позовних вимог.
Ураховуючи положення статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 09.01.2025 у справі № 520/19967/24 скасувати в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 04.12.2019 по 09.07.2024, у сумі 3324,00 грн.
Прийняти в цій частині постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 05.12.2019 по 08.07.2024, у сумі 121 685 (сто двадцять одна тисяча шістсот вісімдесят п`ять)  грн 62 коп. 
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.01.2025 у справі № 520/19967/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	В.Б. Русанова    О.В. Присяжнюк