ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року
м. Київ
 
справа № 289/1962/22
провадження № 51-1334км25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                             ОСОБА_1 ,
суддів                                                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю:
секретаря судового засідання            ОСОБА_4 ,
прокурора                                                 ОСОБА_5 ,
захисника                                                  ОСОБА_6 ,
засудженого                                           ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
представника потерпілої                     ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції),
 
розглянув у закритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21 грудня 2023 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 06 березня 2025 року у кримінальному провадженні стосовно 
ОСОБА_7 , 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 
ст. 152 Кримінального кодексу України (далі - КК). 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років. 
 
Відомості стосовно ОСОБА_7 включено до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітніх осіб.
 
Вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат. 
 
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 30 липня 2022 року близько 16:00 на своєму автомобілі марки «ChevroleAmulet», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по 
вул. Вокзальній у м. Радомишлі Радомишльської територіальної громади Житомирського району Житомирської області. У цей час на перехресті вулиць Вокзальної та 40 років Перемоги він побачив малолітню ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і тоді ж у нього виник умисел на вчинення стосовно неї, а саме особи, яка недосягла 14 років, дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням у тіло з використанням геніталій.
 
Із цією метою ОСОБА_7 запропонував малолітній ОСОБА_9 підвезти її і, коли остання сіла в автомобіль, відвіз її до будинку ОСОБА_10 , розташованого на АДРЕСА_1 , де, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням у тіло ОСОБА_9 , з використанням геніталій, достовірно знаючи, що остання є малолітньою, яка не досягла статевої зрілості, використовуючи свою фізичну перевагу та її безпорадний стан, умисно задовольнив власні статеві пристрасті без добровільної згоди потерпілої, яка не досягла статевої зрілості, зґвалтувавши її, унаслідок чого заподіяв їй тілесні ушкодження у вигляді розриву дівочої пліви.
 
Житомирський апеляційний суд ухвалою від 06 березня 2025 року вирок місцевого суду змінив. 
 
Виключив із вироку посилання як на доказ винуватості ОСОБА_7  висновок судово-медичної експертизи від 01 серпня 2022 року № 945, у тій частині, що кров людини, знайдена на підковдрі за місцем вчинення злочину, фрагменти якої вилучено, може походити від ОСОБА_9 . В іншій частині вирок суду залишено без змін.
Вимоги й доводи особи, яка подала касаційну скаргу, і заперечення на касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6  не погоджується із судовими рішеннями, вважає, що вони прийняті з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати та закрити кримінальне провадження. 
 
На думку захисту, судові рішення судів попередніх інстанцій належним чином не умотивовані, докази, покладені в основу винуватості ОСОБА_7 , є неналежними й недопустимими, а тому не доводять його винуватості. 
 
Захисник стверджує, що висновок експерта № 1452 за результатами судового-медичного обстеження потерпілої є недопустимим доказом, адже акт судового-медичного обстеження від 22 серпня 2022 року, який експерт узяв за основу, в суді першої інстанції не досліджувався та в матеріалах справи відсутній, а лише був долучений в апеляційному суді. Також в матеріалах справи відсутній документ про направлення потерпілої для проведення обстеження. Крім того відсутні дані, яким чином акт обстеження потерпілої надійшов до слідчого.  
 
З урахуванням викладеного, сторона захисту вважає, що використання згаданого акта, який є недопустимим доказом, має наслідки визнання такими самими висновку експерта №1452, висновків судово-психіатричних експертиз від 30 серпня 2022 року №264-2022 та від 06 вересня 2022 року №271-2022.
 
Поряд з цим, під час складання висновків судово-психіатричних експертиз експерт керувався показаннями ОСОБА_7 , які він надавав, будучи допитаним як свідок, що згідно з п. 1 ч. 3 ст. 87 Кримінального процесуального закону України (далі-КПК) дає підстави для визнання указаних висновків  недопустимими доказами.
 
Крім того, зазначає, що вказані докази не відкривалися стороні захисту усупереч  вимогам ст. 290 КПК.
 
За твердженням касатора, відповідно до фактичних даних висновку судової імунологічної експертизи від 01 вересня 2022 року № 944, на вирізці із наволочки, вилученої з будинку по АДРЕСА_1 , виявлено сперматозоїди. За постановою слідчого було призначено молекулярно-генетичну експертизу від 29 вересня 2022 року, проте в матеріалах справи вона відсутня. На думку захисту фактичні дані вказаної експертизи свідчать про відсутність доказу належності виявлених на відрізаному фрагменті наволочки сперматозоїдів ОСОБА_7 та непричетність останнього до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.
 
Захисник стверджує, що не перевірено версію щодо причетності до вчинення злочину чоловіка сестри потерпілої, з яким вона, за її показаннями наданими в суді апеляційної інстанції, постійно розпивала спиртні напої та втрачала свідомість.
 
Крім того не перевірено показання дружини засудженого про те, що в телефонній розмові з потерпілою та її сестрою, останні пропонували передати їм суму коштів за те, щоб підозрюваним по справі стала інша особа. 
 
Також апеляційний суд не перевірив, в який саме день вчинено кримінальне правопорушення. Так, суди у своїх висновках, посилаючись на показання потерпілої, указали, що злочин було скоєно 30 липня 2022 року, проте 
ОСОБА_7 повідомив, що перебував у будинку з потерпілою 15 липня 
2022 року. 
 
Не отримав перевірки апеляційного суду спосіб життя потерпілої, який вона вела в той час, коли щодо неї було вчинено протиправні дії. Так суд апеляційної інстанції не перевірив те, що згідно з показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 їм було відомо, що потерпілу привезли до лікарні 21 серпня 2022 року в стані сильного алкогольного сп`яніння, а її штани були в крові,вона трималася за живіт та повідомила, що її зґвалтували.
 
Суд безпідставно взяв до уваги показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , утім їхні показання щодо дати заподіяння потерпілій ушкоджень суперечать висновку експерта № 1452. 
 
Крім того суд безпідставно взяв до уваги суперечливі показання родичів потерпілої та формує на їх основі обвинувальний вирок.
 
У запереченнях на касаційну скаргу прокурор ОСОБА_14 просить відмовити у задоволенні касаційної скарги сторони захисту. Обґрунтовуючи свою позицію вказує, що наведені у скарзі доводи сторони захисту були предметом перевірки судів попередніх інстанцій, які умотивовано їх відхилили. 
 
Вважає, що позиція сторони захисту стосовно використання показань 
ОСОБА_7 як свідка не ґрунтується на процесуальному законі. Так, захист  вважає недопустимими доказами фактичні дані, які містяться у висновках  судових-психіатричних експертиз № 264-2022 та № 271-2022, оскільки під час їх складання експертом використовувались показання засудженого, які він надавав будучи допитаний як свідок. Однак захисником не враховано, що кожен доказ, суд оцінює окремо та у сукупності з іншими доказами за правилами, передбаченими ст. 94 КПК.  Проведення вказаних експертиз у справі було з метою встановлення психічного стану ОСОБА_7 та психологічних властивостей і емоційного стану малолітньої  ОСОБА_9 . 
Крім того, фактичні дані висновку судово-психіатричної експертизи 
ОСОБА_7 вказують на його осудність, а його показання, як свідка не були використані для доведення його винуватості.
 
Також, представник публічного обвинувачення вважає безпідставними доводи касаційної скарги про те, що стороні захисту не надано доступ до матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК, оскільки такий доступ був наданий і за результатами ознайомлення з матеріалами від підозрюваного та його захисника будь-яких зауважень не надходило. Даних, які свідчать про обмеження сторони захисту в будь-який спосіб на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, кримінальне провадження не містить. 
 
Доводи захисту про відсутність в матеріалах кримінального провадження на момент відкриття стороні захисту матеріалів досудового розслідування, акту судового-медичного обстеження потерпілої від 22 серпня 2022 року, ґрунтуються на припущеннях, при тому, що наявність вказаного акту підтверджуєтеся висновком судової медичної експертизи від 26 серпня 2022 року № 1452.
 
Обґрунтованим вважає висновок апеляційного суду про те, що сторона захисту не вказує, який вплив має не відкриття акту судово-медичного огляду потерпілої в порядку ст. 290 КПК на оскаржене судове рішення, враховуючи, що він був наданий стороною обвинувачення на стадії апеляційного розгляду в процесуальний спосіб стороні захисту.
 
На переконання представника публічного обвинувачення, суди належним чином перевірили докази винуватості ОСОБА_7 і дійшли обґрунтованого висновку, що в сукупності вони доводять його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК.  
 
До суду касаційної інстанцій надійшла заява законного представника потерпілої  ОСОБА_15  про розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 без участі її та малолітньої потерпілої ОСОБА_16 . 
 
Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні
 
Захисник та засуджений підтримали доводи касаційної скарги та просили її задовольнити.  Захисник поряд з цим просила Суд відповідно до ст. 72 КК (в редакцій на час вчинення кримінального правопорушення) у строк покарання підзахисному зарахувати строк його перебування під цілодобовим домашнім арештом на досудовому розслідуванні. Засуджений просив Суд врахувати, що свідчення надані ним підчас допиту як свідка на досудовому розслідуванні були отримані під фізичним примусом працівників правоохоронного органу.    
 
Представник потерпілої не підтримав касаційну скаргу сторони захисту та просив її залишити без задоволення.
 
Прокурор не підтримав касаційну скаргу сторони захисту. На його думку, доводи, наведені у скарзі, були предметом перевірки судів попередніх інстанцій, які надали обґрунтовані відповіді на них, просив суд залишити без зміни рішення судів першої та апеляційної інстанцій. 
 
Мотиви Суду
 
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, вислухавши позицію засудженого,  прокурора та перевіривши доводи касаційної скарги, заперечення на неї і матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. За частиною 2 цієї статті суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Статтею 438 КПК визначено, що предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
 
Суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також достовірності фактичних обставин кримінального провадження. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки судів попередніх інстанцій.
 
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження касаційний суд установив, що місцевий суд свій висновок про доведеність винуватостіОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК, зробив з дотриманням ст. 23 КПК і він ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, підтверджених наданими стороною обвинувачення доказами, які було безпосередньо досліджено, а також детально оцінено згідно з положеннями ст. 94 цього Кодексу. 
 
Апеляційний суд, переглядаючи вирок місцевого суду за апеляційною скаргою сторони захисту, обґрунтовано дійшов висновку, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 з дотриманням вимог 
ст. 370 КПК і винуватість останнього у вчиненні щодо малолітньої особи протиправних дій сексуального характеру встановлено на підставі об`єктивно з`ясованих фактичних обставин кримінального правопорушення, які підтверджено сукупністю досліджених та перевірених доказів, зокрема показаннями потерпілої, свідків й іншими доказами.
 
Спростовуючи доводи апеляційних скарг сторони захисту в частині необґрунтованості засудження ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК, апеляційний суд навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридично-правову оцінку злочинним діям засудженого щодо малолітньої особи.
 
Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про те, що показання  потерпілої, свідків та фактичні дані інших доказів узгоджуються між собою і повністю підтверджують винуватість засудженого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
 
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження стосовно 
ОСОБА_7 та ухвалюючи рішення, дотримався вимог статей 370, 419 КПК.
 
Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що його розгляд судами попередніх інстанцій у цілому проведений на засадах змагальності з дотриманням норм кримінального процесуального закону та права на захист засудженого.  
 
Рішення місцевого та апеляційного судів, на переконання суду касаційної інстанції, є законними, обґрунтованими і справедливими, оскільки ґрунтуються на ретельно досліджених доказах, яким дано оцінку в сукупності.
 
Доводи сторони захисту про те, що суди попередніх інстанцій не умотивували своїх рішень про винуватість ОСОБА_7 належними та допустимими доказами, під час розгляду кримінального провадження не були підтверджені. 
Так, допитаний у ході судового розгляду ОСОБА_7 не визнав своєї винуватості в протиправних діях сексуального характеру стосовно малолітньої ОСОБА_9 , пославшись на те, що 15 липня 2022 року, коли він їхав на роботу в центрі с. Борщів, зустрів потерпілу, і вона попросилася поїхати з ним. Разом вони приїхали до будинку знайомої ОСОБА_10 , де він здійснював ремонтні роботи, з потерпілою разом пили чай, а після цього вона дивилася телевізор. Близько 15:00 вони разом поїхали додому. Будь-яких дій сексуального характеру стосовно потерпілої не вчиняв. Вважає, що вона оговорила його, оскільки вживала спиртні напої із чоловіком своєї сестри.  
Незважаючи на те, що засуджений свою винуватість заперечив, суди першої та апеляційної інстанцій в основу рішень поклали, зокрема, показання малолітньої потерпілої про те, що в суботу 30 липня 2022 року по дорозі з церкви вона зустріла ОСОБА_7 , який рухався на автомобілі, зупинився і запропонував підвезти її, на що вона погодилася. Разом приїхали до будинку, де раніше вона не була; засуджений пояснив, що робить тут ремонт. Далі він силою затягнув її до будинку, поклав на диван та почав роздягати, стягнув штани, спідню білизну, а потім,  роздягнувшись, почав торкатися її грудей та статевих органів, цілував її. Далі ліг зверху на неї і зґвалтував природним способом. Під час дій засудженого їй було дуже боляче. Близько 22:00 він завіз її додому в с. Борщів, при цьому з погрозою вказав нікому не розповідати про те, що сталося. Про цю подію через декілька днів вона розповіла подрузі. Представникам служби у справах дітей про протиправні дії сексуального характеру повідомила після того, як потрапила в лікарню. Потерпіла протягом судових розглядів показання не змінювала та детально розповідала про обставини вчинення протиправних дій (зґвалтування) проти неї ОСОБА_7 .    
Діючи в межах повноважень, суди першої та апеляційної інстанцій визнали  показання потерпілої достовірними й послідовними і не знайшли підстав ставити під сумнів їх об`єктивність та правдивість. Детальні обставини протиправних дій, повідомлені потерпілою, могли бути відомі лише учаснику події. Достовірних даних про те, що потерпіла оговорила засудженого та надала показання з будь-якою метою, у тому числі матеріальною вигодою на свою користь або на користь третіх осіб, суди не встановили, і матеріали кримінального провадження не містять таких доказів. Не наводить беззаперечних даних про це і сторона захисту. 
Крім того, суди, перевіряючи показання потерпілої, взяли до уваги фактичні дані, які містяться у  висновку судово-психіатричної експертизи, згідно з якими вона не схильна до навіювання та фантазування подій. До того ж з урахуванням рівня розумового розвитку, індивідуально-психологічних властивостей та емоційного стану малолітня ОСОБА_9 здатна правильно сприймати обставини, що мають значення у кримінальному провадженні, та давати стосовно них відповідні показання, правильно розуміти характер скоєних щодо неї дій, проте не здатна розуміти їх значення, не могла чинити опір (т. 1, а.с. 216-218).
Апеляційний суд, перевіряючи версію сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, за клопотанням сторони захисту допитав як свідків дружину останнього ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .
Так, дружина засудженого під час спілкування по телефону з потерпілою чула, як сестра останньої радила вимагати з їх родини гроші в розмірі 20 000 грн і тоді вона зможе вказати на іншу особу, що вчинила злочин. Свідок ОСОБА_18 повідомила, що 30 липня 2022 року засуджений не міг вчинити злочин, оскільки цілий день робив у неї огорожу.
Суд критично оцінив показання цих осіб, оскільки ОСОБА_17 є дружиною засудженого, а ОСОБА_18 - подругою сім`ї, а тому вони є зацікавленими особами, повідомлені обставини вони згадали лише в суді апеляційної інстанції і  більше ніж через два роки після подій, інкримінованих ОСОБА_7 , також про ці обставини не пам`ятав сам засуджений.
Водночас в основу судових рішень покладено фактичні дані, які містяться у протоколі слідчого експерименту за участю малолітньої потерпілої ОСОБА_9 від 22 серпня 2022 року (т. 1, а.с. 131, 132). Указану слідчу дію було проведено в присутності законного представника, психолога та понятих. Переглядом відеозапису слідчого експерименту встановлено, що його учасникам було детально роз`яснено права, будь-яких заперечень щодо  порушень висловлено не було. Під час слідчого експерименту з потерпілою вона на місці вчинення кримінального правопорушення детально відтворила обставини скоєння щодо неї протиправних дій сексуального характеру ОСОБА_7 .  
Колегія суддів погоджується з висновками судів, що цю слідчу дію було проведено з дотриманням вимог процесуального закону та її дані є належними й допустимими доказами.
Поряд із цим суди врахували фактичні дані висновку судово-медичної експертизи потерпілої від 26 серпня 2022 року № 1452, згідно з яким у неї встановлено розрив дівочої пліви відповідно цифрі 5 циферблата годинника, що міг виникнути від дії твердого тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, яким може бути палець, статевий член тощо. Указане ушкодження виникло в термін більше ніж три  тижні до часу освідування потерпілої і не виключено, що в липні 2022 року 
(т. 1, а.с. 157, 158).
Також суди взяли до уваги, що ОСОБА_7 є осудною особою і в момент скоєння кримінального правопорушення міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, ознак розумового відставання не виявляє, за психологічним станом не потребує застосування примусових заходів медичного характеру. 
Указані обставини встановлено на підставі фактичних даних, які містяться у висновку судово-психіатричної експертизи засудженого від 06 вересня 2022 року 
№ 271-2022 (т. 1, а. с. 213-215).
Доводи сторони захисту про недопустимість фактичних даних, які містяться у висновках судово-психіатричних експертиз засудженого та потерпілої, оскільки експерти використовували показання ОСОБА_7 , надані в статусі свідка, апеляційний суд обґрунтовано визнав неспроможними, адже експертизи було проведено в законний спосіб на підставі відповідних рішень слідчого кваліфікованими експертами, яких було попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену статтями 384, 385 КК. Тобто суди оцінили згадані  висновки з точки зору належності та допустимості відповідно до процесуального закону. Використання експертами матеріалів кримінального провадження, даних, які характеризують особу засудженого і стан його здоров`я свідчить про повноту експертних досліджень. Для надання висновків експерт оцінює комплекс обставин, які мають значення для вирішення порушених питань, що й було зроблено в цьому конкретному випадку. 
 
Крім того, Суд звертає увагу, що у висновку експерт не давав оцінки свідченням ОСОБА_7 і не робив висновків щодо його винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Також суд не оцінював показань ОСОБА_7 , даних під час досудового розслідування як свідком та не використовував їх, а тому доводи захисту в цій частині є безпідставними.
 
Посилання сторони захисту на те, що після ознайомлення з показаннями 
ОСОБА_7 як свідка в експерта могло сформуватися упереджене ставлення до його особи, є неприйнятними, оскільки в разі наявності будь-яких сумнівів у висновках експертизи сторона захисту може клопотати про допит експерта або порушити питання про призначення повторної, додаткової або комплексної експертизи, однак, як видно з матеріалів кримінального провадження ні захисник, ні засуджений не заявляли таких клопотань. Слушними є висновки апеляційного суду про те, що метою судово-психіатричної експертизи ОСОБА_7 було встановлення його осудності й загальної психологічної характеристики. Водночас метою судово-психіатричної експертизи потерпілої було встановлення її психологічних властивостей та емоційного стану. Крім того, фактичні дані висновків судово-психіатричних експертиз не є вирішальними в доведеності винуватості ОСОБА_7 . Також Суд бере до уваги, що відповідно до ст. 84 КПК висновки експертів є окремим процесуальним джерелом доказів, яким було надано оцінку з урахуванням ст. 94 цього Кодексу.
 
Посилання захисника на висновки Верховного суду в постановах від 16 липня 2019 року №1004/1464/12, від 18 березня 2021 року (справа № 364/1215/17) та від 18 травня 2021 року (справа № 162/512/16) не є релевантними з обставинами цього кримінального провадження. 
Також апеляційний суд перевірив доводи сторони захисту про порушення приписів ст. 290 КПК, які виразилися в невідкритті стороні захисту всіх матеріалів кримінального провадження, та визнав їх необґрунтованими.
Так, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції сторона захисту не ставила під сумнів допустимість зібраних на досудовому слідстві доказів з підстав їх невідкриття.
Відповідно до приписів ч. 9 ст. 290 КПК сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів. Тобто факт ознайомлення повинен бути письмово підтверджений самим учасником кримінального провадження, якому надано доступ. Водночас відсутність найменувань відкритих матеріалів досудового розслідування, до яких було надано доступ стороні захисту, автоматично не може свідчити про їх невідкриття в розумінні ч. 12 вказаної статті. Таким чином, з долученого прокурором на стадії апеляційного розгляду протоколу, в якому наявні підписи ОСОБА_7 та його захисника про ознайомлення з матеріалами, є належним підтвердженням факту надання їм такого доступу. Будь-які заяви і зауваження в протоколі відсутні. 
У касаційній скарзі захисник ставить питання про відсутність в матеріалах кримінального провадження акта судово-медичного обстеження потерпілої від 23 серпня 2022 року  № 1425, невідкриття його в порядку ст. 290 КПК, і недопустимість як доказів похідних від нього фактичних даних висновку судово-медичної експертизи № 1452.  Ці доводи апеляційний суд перевірив та обґрунтовано відхилив. 
 
Так, суд установив, що згідно з матеріалами кримінального провадження прокурор на стадії апеляційного розгляду за клопотанням сторони захисту відкрив акт судово-медичного обстеження потерпілої ОСОБА_9 від 22 серпня 2022 року 
№ 1425 та направлення слідчого для його проведення (т. 2, а. с. 223-225). Водночас апеляційний суд обґрунтовано звернув увагу на те, що сторона захисту не ставила під сумнів висновок судово-медичної експертизи малолітньої потерпілої 
ОСОБА_9 від 26 серпня 2022 року № 1452, похідний від згаданого акта.
 
Відповідно до ч. 3 ст. 101 КПК висновок експерта повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або які стали йому відомі під час дослідження матеріалів, наданих для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.
 
Згідно з п. 4.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6, судово-медичний експерт встановлює особу обстежуваного за паспортом чи іншим документом, що його замінює, з`ясовує у нього обставини заподіяння ушкоджень, скарги та, за потребою, інші відомості; ознайомлюється з матеріалами справи і наявними медичними документами. Всі отримані відомості фіксуються у висновку експерта (акті судово-медичного обстеження).
 
З указаного акта убачається, що малолітня потерпіла 22 серпня 
2022 року з`явилася до судово-медичного експерта для обстеження на підставі направлення слідчого. За результатами обстеження був складений акт,  використаний цим же експертом ОСОБА_19 для надання висновку.
    
Тобто підстав стверджувати, що експерт самостійно збирав матеріали для проведення експертизи, немає.
 
Суди попередніх інстанцій відповідно до ст. 94 КПК надали оцінку фактичним даним, які містяться у висновку судово-медичної експертизи малолітньої потерпілої від 26 серпня 2022 року № 1452, і не знайшли підстав для визнання їх недопустимими доказами.
 
Слушним є висновок апеляційного суду про те, що сторона захисту не вказує, який вплив мало невідкриття як акта судово-медичного огляду потерпілої, так й інших документів у порядку ст. 290 КПК на оскаржене судове рішення з огляду на те, що цей документ сторона обвинувачення надала на вимогу сторони захисту, без будь-яких зволікань на стадії апеляційного розгляду і сторона захисту мала можливість реалізувати принцип змагальності та висловити свою позицію щодо доведеності можливих порушень.
 
Посилання сторони захисту на практику Верховного Суду, викладену, зокрема, у постанові від 16 жовтня 2019 року (справа № 640/6847/15), є безпідставним, оскільки висновки в цьому рішенні не є релевантними, бо в ньому йдеться про необхідність ужиття стороною обвинувачення заходів ля розсекречення матеріалів, які стали підставою для проведення негласних слідчих розшукових дій.
 
Постанова Верховного Суду від 07 серпня 2019 року (справа № 555/456/18), у якій зроблено висновок що необхідності отримання ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до медичної документації або доказів добровільної передачі зазначеної документації потерпілим, оскільки в протилежному випадку такі докази є такими, які отримані в позапроцесуальний спосіб, утратила свою актуальність, адже згідно з постановою об`єднаної палати Верховного Суду від 27 січня 2020 року (справа № 754/14281/17) відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття їх стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 вказаного Кодексу, автоматично не спричиняє визнання фактичних даних експертного дослідження недопустимими доказами й скасування на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК судових рішень, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів або під час судового чи апеляційного провадження їй було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з ними.
Доводи сторони захисту щодо відсутності доказів належності ОСОБА_7 виявлених в квартирі ОСОБА_10 слідів сперми та ненаправлення їх на  генетичну експертизу під час досудового розслідування були предметом перевірки апеляційного суду. Обґрунтованим є висновок суду про те, що неповнота досудового розслідування у зв`язку із зазначеним не може бути підставою для скасування вироку та закриття кримінального провадження, оскільки може бути усунута шляхом надання оцінки іншим доказам, а не встановлення групової належності (генетичних ознак) сперми, виявленої на ліжку (наволочці), де обвинувачений та свідок ОСОБА_10 жили інтимним життям, і сліди якої, як вони стверджують є наслідком їх відносин.
Аргументи сторони захисту про те, що суд не перевірив, коли саме був учинений злочин, оскільки засуджений указував, що 15 липня 2022 року їхав на роботу та зустрів ОСОБА_9 в центрі села Борщів, де вона каталася на роликах та попросилася поїхати з ним, а не 30 липня 2022 року, не були підтверджені. 
Дійсно згідно з поясненнями засудженого, саме 15 липня 2022 року він підвозив потерпілу, а не 30 липня цього ж року, однак неточність у даті пов`язана саме з його позицією не повідомляти про відносини з потерпілою 30 липня 2022 року, при цьому він указав іншу дату. На переконання колегії суддів, суди попередніх інстанцій установили фактичні обставини кримінального правопорушення на підставі досліджених доказів, у тому числі показань потерпілої, яка повідомила саме про дату вчинення протиправних дій 30 липня. Крім того, ОСОБА_7 взагалі не визнав своєї винуватості в тому числі в інкримінований період, указаним показанням суд дав оцінку та визнав їх неспроможними й такими, що спрямовані  на ухилення від відповідальності. Крім того, потерпіла, даючи показання, із самого початку стверджувала, що ОСОБА_7 зґвалтував її саме 30 липня 2025 року.  Будь-яких сумнівів у правдивості її показань, у судів попередніх інстанцій не було.
Також суди дали оцінку показанням свідків  ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , які підтверджуються висновком судово-медичних експертиз,  відповідно до якого розрив дівочої пліви в потерпілої виник у термін більше ніж три тижні до часу освідування потерпілої, що узгоджується з датою подій, повідомленою потерпілою, саме 30 липня 2022 року. Указане також спростовує версію сторони захисту про те, що потерпілу міг зґвалтувати хтось інший через зловживання нею алкоголем і перебування в непритомному стані.
Суд критично оцінив доводи захисника про те, що показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 суперечать фактичним даним висновку судово-медичної експертизи № 1452, оскільки його аргументи зводяться до власної оцінки доказів на користь підзахисного.
Відсутність оцінки способу життя потерплої, тобто моральний аспект, у цьому випадку не впливає на кваліфікацію дій особи за ст. 152 КК.
Даючи пояснення в суді касаційної інстанції, виходячи за межі касаційних доводів, захисник зазначила про необхідність зарахування на підставі ст. 72 КК у строк покарання строку перебування підзахисного на досудовому розслідуванні під цілодобовим домашнім арештом. Оскільки вказане питання відповідно до ст. 537 КПК може бути вирішено на стадії виконання вироку, Суд не знаходить підстав для розгляду цих додаткових доводів під час касаційного провадження.        
 
Додаткові доводи, які засуджений висловив під час касаційного розгляду, щодо фізичного тиску з боку працівників правоохоронних органів у ході його допиту як свідка на досудовому розслідуванні не впливають на висновок про законність судових рішень, адже суди попередніх інстанцій не посилалися на показання засудженого, отримані на досудовому розслідуванні. Згідно зі ст. 94 КПК суди брали до уваги та оцінювали показання ОСОБА_7 , дані ним у судовому засіданні. Про будь-які незаконні дії правоохоронних органів на досудовому розслідуванні під час судових розглядів засуджений не повідомляв та фактичних обставин на підтвердження цих доводів не наводив, і не вказує на них у ході касаційного розгляду.      
 
Даних про те, що суди попередніх інстанцій, оцінюючи докази, допустили істотні порушення процесуального закону, за результатом перевірки матеріалів кримінального провадження не встановлено.  
 
Колегія суддів Верховного Суду вважає, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими й обґрунтованими і відповідають вимогам статей 370, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися, постановляючи рішення. 
 
На переконання колегії суддів, апеляційний суд призначив ОСОБА_7   покарання в межах санкції ч. 4 ст. 152 КК, яке відповідає вимогам закону, за видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а також справедливим і таким, що не суперечить ст. 65 цього Кодексу. Це покарання, з огляду на положення ст. 50 КК, узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність і принципами співмірності та індивідуалізації, відповідає основній його меті як заходу примусу. Тобто, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд урахував сукупність обставин, які за законом мають правове значення під час визначення його виду і розміру. Підстав уважати призначене засудженому ОСОБА_7 покарання явно несправедливим через його суворість не вбачається.
 
Інші доводи касаційної скарги, що стосуються переоцінки фактичних обставин подій, дослідження доказів та їх достовірності, Суд не бере до уваги, оскільки вони не є предметом касаційного розгляду згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК.
 
Касаційна скарга містить також інші аргументи, які не потребують детального аналізу Суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.
 
У касаційній скарзі захисника відсутні обґрунтовані доводи, які би переконували  Верховний Суд у тому, що рішення судів у кримінальному провадженні  постановлено без детальної оцінки доказів та обставин кримінального провадження, що може свідчити про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би безумовними підставами для скасування оскаржених судових рішень і закриття кримінального провадження, про що просить захисник. Таким чином, касаційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню. 

Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд 
 
ухвалив:
 
Вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2023 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 06 березня 2025 року у кримінальному провадженні стосовно  ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6  - без задоволення.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                                ОСОБА_2                                                   ОСОБА_3