П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
04 червня 2025 року                                                                                     м. Київ
 
Справа № 753/15049/24
Апеляційне провадження №22-ц/824/9950/2025
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                   судді-доповідача:                  Соколової В.В.
                                     суддів:                                    Верланова С.М., Поліщук Н.В.
за участі секретаря               Цюрпіти Д.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва, постановлену під головуванням судді Коренюк А.М. 10 квітня 2025 року у м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за позикою, 
 
В С Т А Н О В И В
 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2025 року провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за позикою - закрито.
Ухвала суду мотивована тим, що позивач скористався своїм правом на подачу заяви про відмову від позову, а тому керуючись положеннями ст. ст. 206, 255 ЦПК України, суд першої інстанції вважав за можливе прийняти відмову від позову у зв`язку з відсутністю предмету спору та закрити провадження у справі. 
 
Не погодився із зазначеним судовим рішенням позивач, ним подана апеляційна скарга, в якій він вказує на те, що суд першої інстанції закриваючи провадження у справі вказав на те, що позивачем було подано заяву про відмову від позову у зв`язку з відсутністю предмету спору, однак вказані висновки є помилковими, оскільки відповідач повністю погасила борг за договором позики від 28 лютого 2019 року, тобто в ході судового розгляду. Враховуючи те, що після відкриття провадження у справі перестав існувати предмет спору, ним 07 квітня 2025 року було подано до суду заяву про закриття провадження у справі  на підставі ст. 255 ЦПК України. Тобто, у своїй заяві про закриття провадження у справі  позивач посилався саме на закриття провадження у справі  у зв`язку з відсутністю предмету спору внаслідок добровільного погашення заборгованості за договором позики, вчиненого відповідачем після відкриття провадження у справі, що врегульовано нормою п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України. На правову підставу закриття провадження у справі за ч.3 ст. 206 ЦПК України  позивач не посилався, а отже її застосування судом як підстави для закриття провадження у справі  є неправильним та таким, що порушує його право на справедливий суд.
Також позивач посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є немотивованою, оскільки не містить опису обставин, які мали місце і по суті були встановлені судом. 
На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову, якою закрити провадження виключно на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору.  
 
На апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 надійшов відзив, який був поданий заявником ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5. 
Виходячи з положень ст. 360 ЦПК України відзив на апеляційну скаргу може бути учасником справи. 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 в суді першої інстанції було заявлено про його вступ до участі у справі, проте судом першої інстанції не приймалось процесуальне рішення щодо його залучення в якості третьої особи, що вбачається з ухвали суду першої інстанції від 31 березня 2025 року та подальших судових рішень, де він невизначений в якості учасника справи. 
А тому апеляційний суд приходить до висновку про неможливість прийняття до уваги відзиву поданого особою, яка не є учасником справи.
 
В судовому засідання представник позивача - адвокат Шкварко В.І. підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просила про її задоволення.
Представник відповідача - адвокат Архипенко О.А. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою, тому просив залишити її без змін.
 
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.
 
З матеріалів справ вбачається, що позивач звернувся з позовом до суду 05 серпня 2024 року. У позовних вимогах позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 213995 доларів США, посилаючись на укладений між ними договір позики від 28 лютого 2019 року /а.с.1-4/.
Ухвалою суду першої інстанції від 01 листопада 2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження /а.с.34/.
Ухвалою суду першої інстанції від 16 січня 2025 року завершено проведення підготовчого судового засідання та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні за участю сторін /а.с.59/.
Відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 відповідач ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_2 /а.с.56/.
04 квітня 2025 року відповідачем через систему «Електронний суд» була подана заява про закриття провадження у справі, у зв`язку з повним погашенням заборгованості за договором позики від 28 лютого 2019 року. В якості додатків до цієї заяви були долучені копії  розписок /а.с.107-111/.
07 квітня 2025 року позивачем ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» була подана заява про закриття провадження у справі, в якій він вказував на те, що після відкриття провадження у справі відповідачем повністю виконано зобов`язання за договором позики, тому він не заперечує проти закриття провадження у цій справі з підстав відсутності предмету спору, посилаючись на положення ст. 225 ЦПК України просив зарити провадження у справі /а.с.113-114/.
10 квітня 2025 року сторони в судове засідання не з`явились та судом першої інстанції було постановлено ухвалу про закриття провадження у справі, в мотивувальній частині якої суд вказав на те, що  позивач скористався своїм правом на подачу заяви про відмову від позову, а тому керуючись положеннями ст. ст. 206, 255 ЦПК України, суд першої інстанції вважав за можливе прийняти відмову від позову у зв`язку з відсутністю предмету спору та закрити провадження у справі.
 
В силу ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.ч.1-4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.
У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Згідно з положеннями п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Відповідно до правового висновку, сформульованого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у разі припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
 
З наведених обставин справи вбачається, що вході розгляду справи судом першої інстанції але до ухвалення рішення відповідачем було здійснено погашення заборгованості, яка була предметом позову.
Сторонами у справі у поданих ними заявах були визнані обставини виконання відповідачем своїх зобов`язань та вказано на відсутність спору між ними.
Визначені процесуальним законом вимоги диспозитивності цивільного судочинства вимагають ухвалення судового рішення відповідно до поданої заяви та її мотивів.
Суд першої інстанції вказавши в мотивувальній частині на обставини відмови позивача від позову та застосувавши положення процесуального закону щодо відмови від позову неправильно встановив підставу закриття провадження у справі, оскільки заява позивача не містить посилань на відмову від позову. 
Натомість кожна із сторін у справі вказувала на відсутність предмету спору. 
Апеляційний суд вважає, що з урахуванням принципу диспозитивності, а також враховуючи правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» , яке стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18), слід погодитись з висновком суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі з підстав відсутності предмету спору.
Отже, викладені особою, яка подала апеляційну скаргу, доводи знайшли своє підтвердження, його права порушуються прийнятим судовим рішенням.
За результатами перегляду ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив невірне застосування норм процесуального права в частині застосування положень щодо права позивача на відмову від позову, в іншій частині висновки суду не суперечать вимогам процесуального закону. Тому апеляційний суд приходить до висновку про наявність  підстав для зміни  ухвали суду першої інстанції, виключивши з мотивувальної частини ухвали посилання на положення ч.ч. 1,3 ст. 206 ЦПК України та з резолютивної частини друге речення другого абзацу, де роз`яснені положення ч.2 ст. 256 ЦПК України, як наслідок відмови позивача від позову.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2025 року - змінити, виключивши з мотивувальної частини ухвали посилання на положення ч.ч. 1,3 ст. 206 ЦПК України та з резолютивної частини друге речення другого абзацу.
В решті ухвалу суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 С.М. Верланов
 
                                                                                                             Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 20 червня 2025 року.