УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №2-2781/2010 Головуючий у 1-й інст. Костенко С. М. 
Категорія 39 Доповідач Борисюк Р. М.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року 

       Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Коломієць О.С., Павицької Т.М., 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі  цивільну справу № 2-2781/2010 за заявою представника ОСОБА_1 – адвоката Хільчевського Сергія Олександровича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ВАТ КБ «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Житомирське регіональне управління до ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору, договору іпотеки та стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1  – адвоката Хільчевського Сергія Олександровичана додаткове рішення Богунського районного суду міста Житомира від 26 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Костенко С.М. у місті Житомирі,
в с т а н о в и в :

У лютому 2010 року ВАТ КБ «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Житомирське регіональне управління звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило розірвати кредитний договір №04/01/2008/840-Н/716 та договір іпотеки, укладені 04 січня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 , стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 209 586,85 грн, з яких 173 491,55 грн залишок заборгованості по договору, пеня в сумі 3 266,22 грн та відсотки – 32 829,08 грн.
Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 09 червня 2010 року позов ВАТ КБ «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Житомирське регіональне управління задоволено. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 1708,50 грн судового збору та 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
30 серпня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Хільчевський С.О. звернувся до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення, яким вирішити позовні вимоги ВАТ КБ «Надра» про розірвання кредитного договору №04/01/2008/840-Н/716 від 04 січня 2008 року та договору іпотеки від 04 січня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Деменецькою С.Л. за реєстровим №3.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 29 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі залишено без розгляду.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 03 березня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Хільчевського С.О. задоволено.
Ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 29 січня 2025 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Додатковим рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 26 березня 2025 року у задоволенні заяви представника відповідача адвоката Хільчевського С.О. в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі, представник відповідача просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити.
Вказує, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи.
Зазначає, що у зв`язку з тим, що стосовно позовних вимоги про розірвання кредитного договору та договору іпотеки, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, виникла необхідність звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення по справі.
Та обставина, що постановлене Богунським районним судом міста Житомира рішення від 09 червня 2010 року стосується саме Кредитного договору №04/01/2008/840-Н/716 від 04 січня 2008 року та Договору іпотеки від 04 січня 2008 року, чітко вбачається з тексту рішення, а саме повністю співпадає сума отриманого кредиту – 22 500,00 доларів США, дата надання кредиту з відомостями, що містяться в інформаційній довідці з реєстру нерухомого майна наявній в матеріалах справи, що земельних ділянок з кадастровими номерами: 1822083200:02:001:0126 та1822083200:02:001:0127, зокрема з розділу відомості про іпотеку. Рішення суду постановлене на підставі статті 611 Цивільного кодексу України, що також свідчить про розірвання вказаних договорів.
Звертає увагу, що законом не передбачені випадки прийняття додаткового рішення про відмову в задоволенні заяви про ухваленні додаткового рішення, у цій справі суд дійшовши висновку про відсутність права ОСОБА_1 на подання заяви про ухвалення додаткового рішення, повинен був постановити ухвали про відмову в прийнятті додаткового рішення.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 05 травня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.
У відзиві представник ТОВ «Факторінгс» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення районного суду - без змін.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі  сторін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Ухвалюючи додаткове рішення про відмову у задоволенні заявипро ухвалення додаткового рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що із заявою про ухвалення додаткового рішення в справі за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів має право звернутися саме позивач.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками з огляду на таке.
Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом частини 5 статті 12 ЦПК  України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (частина 2 статті 270 ЦПК України).
Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти.
У наведеній правовій нормі міститься виключний перелік умов, за наявності яких суд, що ухвалив рішення, може ухвалити додаткове рішення. Тлумачення частин першої та другої статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що головне значення додаткового рішення полягає у забезпеченні повного та всебічного розгляду справи шляхом процесуального виправлення недоліків, допущених судом внаслідок неналежного виконання вимог частини першої статті 264 цього Кодексу.
Перелік підстав для ухвалення додаткового рішення є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.
Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ЦПК України і воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 760/34441/19-ц.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 року у справі № 904/8884/21 (провадження № 12-39гс22) зазначено, що за загальним правилом, у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23.12.2021 року у справі № 925/81/21, від 09.02.2022 року у справі № 910/17345/20, від 15.02.2023 року у справі № 911/956/17(361/6664/20), від 07.03.2023 року у справі № 922/3289/21, від 14.07.2021 року у справі № 761/15741/17, від 26.07.2023 року у справі № 754/4352/21, від 24.01.2024 року у справі № 752/1058/23.
За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18, додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал).
Таким чином, за наслідками розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, суд має право ухвалити додаткове рішення або постановити ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення.
З матеріалів справи вбачається, що місцевим судом були порушені норми процесуального права, оскільки він відмовив у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення шляхом ухвалення додаткового рішення, а не постановлення ухвали про відмову у його прийнятті.
Крім того, висновки місцевого суду щодо того, що із заявою про ухвалення додаткового рішення в справі за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів має право звернутися саме позивач є помилковими, так як статтею 270 ЦПК України чітко визначено, що суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.
Вимоги апеляційної скарги про ухвалення нового додаткового рішення апеляційним судом, не підлягають до задоволення, оскільки вирішення питання ухвалення додаткового рішення або постановлення ухвали про відмову у його прийнятті належить безпосередньо до компетенції суду, який ухвалив судове рішення по справі.
Згідно пунктів 1-3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм процесуального права.
Приймаючи до уваги, що місцевим судом постановлено додаткове рішення про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення із порушенням норм цивільного процесуального права, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із поверненням матеріалів справи до суду першої інстанції для належного розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення по справі. 
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Хільчевського Сергія Олександровича задовольнити частково.
Додаткове рішення Богунського районного суду міста Житомира від 26 березня 2025 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                Судді