П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 липня 2025 р. Категорія: 112030000	м. Одеса	Справа № 420/3707/25	
Перша інстанція: суддя Бутенко А.В.,
час і місце ухвалення: спрощене провадження,
м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Семенюка Г.В.,
суддів – Федусика А.Г., Шляхтицького О.І., 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, -

встановиВ:

          Позивачка, звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення в Пересипському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якій просила суд: - визнати протиправним та скасувати рішення від 08.11.2024 № 19.08.-14/125 про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, винесене Управлінням соціального захисту населення в Пересипському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради з дня його прийняття; - стягнути з Управління соціального захисту населення в Пересипському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (ЄДРПОУ: 36290460) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошову допомогу внутрішньо переміщеній особі в сумі 6000 грн., мотивуючи його тим, що відповідач прийняв Рішення № 19.08.-14/125 про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яким вирішив скасувати дію Довідки про взяття на облік внутрішньо перемішеної особи від 10.04.2024 року №5138-5003226950 та внести про це відомості до Єдиної інформаційної бази даних про ВПО з підстав, передбачених ст.12 Закону України від 20.10.2014 року №1706-VII “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб”, а саме: … “подання завідомо недостовірних відомостей”. З вказаним рішенням позивачка не згодна, вважає його незаконним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернулася до суду з цим позовом.
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління соціального захисту населення в Пересипському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 08.11.2024 № 19.08.-14/125 про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Зобов`язано Управління соціального захисту населення в Пересипському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради видати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , довідку внутрішньо переміщеної особи відповідно до Постанови КМУ № 509 від 01.10.2014. В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що частиною першою статті 7 Закону України “Про верифікацію та моніторинг державних виплат” визначено повноваження органів, що здійснюють державні виплати: 1) проводити додаткові перевірки інформації, наданої реципієнтами під час звернення за державними виплатами та опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат; 2) надсилати запити для отримання інформації, що впливає на право реципієнтів на отримання державних виплат; 3) приймати рішення щодо припинення або продовження державних виплат реципієнтам за результатами опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат; 4) здійснювати передбачені законодавством заходи щодо повернення та/або стягнення сум неправомірно отриманих державних виплат. Отже, управління як орган, що призначає, нараховує та здійснює державні виплати, проводить верифікацію достовірності наданої інформації - комплекс заходів із збору та перевірки достовірності інформації, що визначена законодавством для призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат і впливає на визначення права на отримання та розмір таких виплат, а також здійснює виявлення невідповідності даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних суб`єктів надання інформації. За наслідком проведеної перевірки та здійснення верифікації достовірності наданої позивачем інформації відповідачем було встановлено, що ОСОБА_1 у жовтні 2020 проживала у м. Одесі. Зазначений факт підтверджує звернення ОСОБА_1 до Малиновського відділу у м. Одесі ГУ ДМС в Одеській області з заявою на вклеювання фотографій до паспорта громадянина України при досягненні 25 - річного віку. Згідно з пунктом 2 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 (в редакції, чинній на момент звернення), допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми “єПідтримка”, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. № 204.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_2 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою від 10.04.2024 року № №5138-5003226950 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управлінням соціального захисту населення в Пересипському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, за адресою: АДРЕСА_2 . 
У зв`язку з початком війни та окупацією військами рф м. Мелітополь Позивачка у лютому 2022 року була вимушена виїхати на тимчасове проживання у м. Одеса, де оселилася за адресою: АДРЕСА_3 . 
Того ж місяця 2022 року позивачка через застосунок “ДІЯ” подала заяву до Управління соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам і отримала довідку про взяття на облік внутрішньо перемішеної особи. 
22.06.2022 року позивачка отримала 8 000 грн. за чотири місяці 2022 року (березень, квітень, травень, червень). В подальшому позивачка щомісячно отримувала допомогу у розмірі 2000 грн. до листопада 2022 року включно. 
В листопаді 2022 року позивачка переїхала для тимчасового проживання на АДРЕСА_4 . 
З грудня 2022 року до лютого 2023 року не отримувала допомогу, а коли звернулася до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси, їй запропонували подати заяву для поновлення на обліку.
08.03.2023 року позивачка подала заяву до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам і отримала довідку про взяття на облік внутрішньо перемішеної особи №5106-5002565826. 
07.04.2023 року Позивачка отримала 6000 грн. за лютий, березень та квітень 2023 р. 
В серпні 2023 року Позивачка переїхала для тимчасового проживання на АДРЕСА_5 та через застосунок “ДІЯ” подала інформацію про зміну адреси. 
З вересня 2023 року по лютий 2024 року включно позивачка щомісячно отримувала грошову допомогу від Відповідача. 
З березня 2024 року позивачці перестали нараховувати грошову допомогу.
03 липня 2024 Позивачка звернулася до Відповідача, який запропонував їй повторно подати заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеної особи. В той же день Позивачка подала таку заяву і їй видали Довідку про взяття на облік внутрішньо перемішеної особи №5138-5003226950 від 10.04.2024 року. В подальшому щомісяця до 17.08.2024 року отримувала по 2000 грн.
08.11.2024 року Управлінням соціального захисту населення в Пересипському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради прийнято рішення № 19.08.-14/125 про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи з підстав подання завідомо недостовірних відомостей.
26.01.2025 року представник позивача звернувся до Управління із запитом щодо причин скасування довідки про взяття на облік внутрішньо перемішеної особи.
Листом Управління повідомило, що за наслідком проведеної перевірки та здійснення верифікації достовірності наданої позивачем інформації відповідачем було встановлено, що ОСОБА_1 у жовтні 2020 проживала у м. Одесі. Зазначений факт підтверджує звернення ОСОБА_1 до Малиновського відділу у м. Одесі ГУ ДМС в Одеській області з заявою на вклеювання фотографій до паспорта громадянина України при досягненні 25 - річного віку. ОСОБА_1 були направлені повідомлення від 16.07.2024 №19.08-19/103 та від 23.07.2024 №19.08-19/105 поштовим зв`язком на адресу вказану у зверненні, щодо надання доказів підтверджуючих факт її переміщення з територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309. ОСОБА_1 неодноразово на особистому прийомі при спілкуванні з спеціалістом управління стверджувала що має докази про факт її переміщення з територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, а саме: квитки на потяг. При цьому, ОСОБА_1 квитки пред`явлені не були, але була пред`явлена виписка з банківської установи щодо транзакцій на зняття коштів з 2020 року. Спеціалістом було відмічено, що зняття коштів здійснювалося у місті Одесі. Додати вказану виписку до своєї особової справи позивач відмовилась. Будь-яких інших документів підтверджуючих її переміщення надано не було.
Не погоджуючись з рішенням, позивачка звернулась до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено того, що позивачем подано завідомо недостовірні відомості, які вплинули на отримання довідки ВПО.
П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке:
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Питання обліку та забезпечення соціальних гарантій внутрішньо переміщеним особам гарантується Законом України “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб” від 20.10.2014, постановою КМУ “Про облік внутрішньо переміщених осіб” від 01.10.2014 №509, розпорядження КМУ від 06.03.2022 №204-р “Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках програми “єПідтримка”, постановою КМУ від 20.03.2022 № 332 “Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам”.
Відповідно до статті 1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб” від 20.10.2014 № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Статтею 2 Закону № 1706-VII встановлено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.
Згідно частин першої та другої статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.
Частиною першою статті 5 Закону № 1706-VII передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
Відповідно до ст. 12 Закону № 1706-VІІІ підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:
1) подала заяву про відмову від довідки;
2) скоїла кримінальне правопорушення: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; вчинення кримінального правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку або військового кримінального правопорушення;
3) повернулася до покинутого місця постійного проживання;
4) виїхала на постійне місце проживання за кордон;
5) подала завідомо недостовірні відомості.
Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.
Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відомості про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Відповідно до абзацу другого пункту 1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 № 509 (далі - Порядок № 509) довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Згідно положень пункту 2 Порядку № 509 для отримання довідки повнолітня або неповнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто, а малолітня дитина, недієздатна особа або особа, дієздатність якої обмежена, - через законного представника із заявою про взяття на облік за формою згідно додатком 1 до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи).
Заява про взяття на облік та включення до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб інформації про внутрішньо переміщену особу за наявності технічної можливості може подаватися також через Єдиний державний веб-портал електронних послуг (далі - Портал Дія).
У період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. №64 “Про введення воєнного стану в Україні”, внутрішньо переміщена особа для отримання довідки може звернутися до уповноваженої особи виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважена особа територіальної громади / центру надання адміністративних послуг).
Уповноважена особа територіальної громади / центру надання адміністративних послуг приймає рішення та видає довідку внутрішньо переміщеній особі і реєструє заяву з формуванням електронної справи з використанням інформаційних систем Мінсоцполітики для включення інформації про внутрішньо переміщену особу до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.
З метою обліку внутрішньо переміщених осіб орган соціального захисту населення на підставі отриманої електронної справи включає інформацію про таких осіб до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.
Відповідно до частин другої, третьої статті 7 Закону №1706-VII, Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
За приписами частини першої статті 9 Закону №1706-VII, внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на створення належних умов для її постійного чи тимчасового проживання.
Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 332 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2023 р. № 709) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок № 332).
Пунктом 1 Порядку № 332 визначено, що допомога призначається для забезпечення соціальної підтримки внутрішньо переміщених осіб із числа незахищених верств населення та стимулювання до працевлаштування внутрішньо переміщених осіб працездатного віку.
Згідно п. 2 Порядку № 332, з 1 серпня 2023 р. допомога призначається на шість місяців на сім`ю, яка вперше звернулася за призначенням допомоги, та виплачується щомісяця одному з членів сім`ї (далі - уповноважена особа) у такому розмірі:
для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень;
для інших осіб - 2000 гривень.
Допомога призначається на кожного члена сім`ї (далі - отримувач), відомості про якого включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.
Допомога призначається за повний місяць, у якому уповноважена особа звернулася за її наданням, незалежно від дати такого звернення.
Пунктом 4 Порядку № 332 визначено, що для призначення допомоги уповноважена особа подає заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за формою згідно з додатком 1 (далі - заява). Така заява подається структурному підрозділу з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної (військової) адміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі її утворення) ради (далі - орган соціального захисту населення) або уповноваженій особі виконавчого органу сільської, селищної, міської ради чи центру надання адміністративних послуг за місцем обліку внутрішньо переміщеної особи із використанням функціоналу Єдиної інформаційної системи соціальної сфери (за технічної можливості) та електронних систем Мінсоцполітики.
За наявності технічної можливості заява може подаватися в електронній формі за наявності реєстраційного номера облікової картки платника податків засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія), у довільній формі, придатній для сприйняття її змісту, відповідно до пункту 20 цього Порядку.
Пунктом 5 Порядку №332 визначено, що допомога призначається внутрішньо переміщеним особам:
які перемістилися (повторно перемістилися) з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції (далі - перелік територій), щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації;
у яких житло зруйноване або непридатне для проживання та інформація про яке внесена до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації проти України (далі - Реєстр пошкодженого та знищеного майна) (за технічної можливості), або щодо якого подано документальне підтвердження органом місцевого самоврядування факту пошкодження/знищення житлового приміщення внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації.
Допомога також призначається дитині, яка народилася у внутрішньо переміщеної особи, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.
У разі віднесення територій до таких, на яких ведуться бойові дії, до територій можливих бойових дій або до тимчасово окупованих Російською Федерацією, виплата призначеної допомоги автоматично відновлюється в наступному місяці за повний місяць, у якому відповідну інформацію внесено до переліку територій.
У разі зазначення дати завершення бойових дій (можливих бойових дій) або тимчасової окупації для території, з якої відбулося внутрішнє переміщення, виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем, у якому таку дату було визначено.
Слід зазначити, що вищенаведеними нормами законодавства встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дії довідки про взятті на облік внутрішньо переміщеної особи.
Також, суд звертає увагу, суб`єкт владних повноважень саме на етапі визначення підстав для надання довідки внутрішньо переміщеної особи з`ясовує обставини фактичного переміщення особи з місця проживання, що фіксується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, довідка від 10.04.2024 року № 5138-5003226950 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, видана Управлінням соціального захисту населення в Пересипському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради 03.07.2024 року.
Таким чином, у суб`єкта владних повноважень ані в 2022 році під час формування загальної довідки ВПО на заявника, ані у 2024 році під формування повторної довідки, не виникло сумнівів щодо обставин дійсного внутрішнього переміщення ОСОБА_1 з місця проживання у м. Мелітополь, Запорізька область до м. Одеса після початку повномасштабного вторгнення військ рф на територію України у 2022 році.
Відповідачем до суду не надано жодних доказів в контексті розумінні Закону України “Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” на підтвердження факту реєстрації постійного проживання ОСОБА_1 до 24.02.2022 року саме у м. Одесі, враховуючи те, що законодавством України не може бути обмежено громадян України у вільному виборі місця перебування.
При цьому, суд зауважує, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Аналогічна правова позиція зазначена Верховним Судом в постанові від 17.07.2018 року по справі № 265/7888/16-а.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд не приймає до уваги посилання відповідача у відзиві на позов на те, що відповідачем було встановлено, що ОСОБА_1 у жовтні 2020 проживала у м. Одесі.
Суд зазначає, що ч. 1 ст. 12 Закону України “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб” визначено вичерпний перелік обставин, за наявності яких скасовується дія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, зокрема, подання завідомо недостовірні відомості.
Однак, при цьому суд зауважує, що нормами чинного законодавства України не встановлено чіткого поняття “завідомо недостовірні відомості” і не окреслює фактичних ознак, які вказують на недостовірність відомостей. Встановлюються тільки ознаки недостовірності, які можуть бути спростовані (ст.277 ЦК України).
Ознаками суб`єктивної сторони такої протиправної поведінки як "подання завідомо недостовірних відомостей" є наявність прямого умислу в діях особи, що звертається із заявою. Прямий умисел характеризує ставлення особи до протиправних дій які вона вчиняє, за якого така особа: 1) усвідомлює як відсутність у неї підстав для набуття статусу так і зазначення у заяві з метою створення фіктивних підстав недостовірних відомостей; 2) передбачає, що подання недостовірних відомостей стане підставою для набуття статусу внутрішньо переміщеної особи; 3) бажає, щоб за результатом оцінки органом державної влади поданих нею недостовірних відомостей настали наслідки у вигляді прийняття позитивного рішення про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
При цьому умисел такої особи не є юридичною презумпцією, а тому “завідомо недостовірність відомості” повинна бути перевірена судом на предмет її достовірності та недостовірність.
Як зазначив відповідач у відзиві на позов, підставою кваліфікації дій позивача як "подання завідомо недостовірних відомостей" стало те, що у 2020 році позивач зверталася до Малиновського відділу у м. Одесі ГУ ДМС в Одеській області з заявою на вклеювання фотографій до паспорта громадянина України при досягненні 25-річного віку.
Суд зазначає, що вказані обставини, жодним чином не спростовують той факт, що станом на початок повномасштабного вторгнення позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортними даними позивача.
Відповідачем не враховано того, що зареєстроване місце проживання позивача є АДРЕСА_1 та того що позивач не позбавлена права змінювати місце свого перебування для задоволення своїх потреб, отримання медичної допомоги або інших послуг.
Відповідно до абзаців 2, 3 ч. 7 ст. 4 Закону від 20.10.2014 № 1706-VII, у разі наявності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або рішення про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстави відмови, підписане керівником уповноваженого органу, видається заявнику в день подання заяви.
У разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, визначених статтею 1 цього Закону (військовий квиток з відомостями про проходження військової служби, трудова книжка із записами про здійснення трудової діяльності (за наявності), документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно, свідоцтво про базову загальну середню освіту, атестат про повну загальну середню освіту, документи про професійно-технічну освіту, документ про вищу освіту (науковий ступінь), довідку з місця навчання, рішення районної, районної у місті Києві чи Севастополі державної адміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування, медичні документи, фотографії, відеозаписи тощо).
Додатково суд зазначає, що положеннями ст. 14 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" встановлено, що внутрішньо перемішені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо перемішеними особами.
Таким чином діючим законодавством чітко передбачено, що належним доказом, що підтверджує факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, визначених статтею 1 цього Закону є перш за все відмітка про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону.
За таких обставин, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено того, що позивачем подано завідомо недостовірні відомості, які вплинули на отримання довідки ВПО.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності “небезпідставної заяви” за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути “ефективним” як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Афанасьєв проти України” від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, “ефективний засіб правого захисту” у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Разом з тим, частиною 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів неможливий у заявлений позивачем спосіб. Такий вихід за межі позовних вимог має бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява (постанова Верховного Суду від 24 вересня 2019 року у справі №819/1420/15).
Установлюючи правило, що суд розглядає адміністративну справу в межах позовних вимог, ця норма встановлює виняток у вигляді можливості у суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного та повного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин (сторін чи третіх осіб), про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (постанови Верховного Суду від 18 травня 2018 року у справі №826/6965/14, від 27 листопада 2018 року у справі №807/997/16, від 15 липня 2019 року у справі №804/14556/15, від 20 листопада 2019 року у справі №826/9457/18, від 22 листопада 2019року у справі №815/4392/15, від 23 грудня 2019 року у справі №815/3145/15, від 7 лютого 2020 року у справі №826/11086/18, від 5 травня 2020 року у справі №1340/4044/18, від 23червня 2020 року у справі №820/1545/16, від 6 серпня 2020 року у справі №805/3147/16-а).
Такі повноваження суду щодо визначення меж розгляду адміністративної справи є субсидіарними, не можуть змінювати предмет спору, а лише стосуються обсягу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду від 7 лютого 2020 року у справі №826/11086/18).
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.
Таким чином, на переконання суду, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача з метою запобігання порушення її прав, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав позивача без необхідності додаткових його звернень до суду та виконання будь-яких інших умов для цього, суд дійшов висновку, що слід вийти за межі позовних вимог та задовольнити позовні вимоги позивача шляхом визнання протиправним та скасування рішення Управління соціального захисту населення в Пересипському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 08.11.2024 № 19.08.-14/125 про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 №5138-5003226950, однак законодавчо не врегульованим є питання послідовності дій уповноваженого органу з поновлення прав позивача та приведення їх у стан, який передував порушенню, що, водночас, не може бути перешкодою для захисту прав особливо вразливих верств населення, а відтак найбільш ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання Управління соціального захисту населення в Пересипському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради видати довідку внутрішньо переміщеної особи, відповідно до Постанови КМУ № 509 від 01.10.2014 ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Щодо позовних вимог в частині стягнення грошової допомоги внутрішньо переміщеній особі в сумі 6000 грн., суд зазначає наступне що такі вимоги є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.
Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року по справі № 420/3707/25, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

           Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
           Судді	  	А.Г. Федусик    О.І. Шляхтицький