ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

21 серпня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/20805/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Головко О.В. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року (суддя Горбалінський Володимир Володимирович) в адміністративній справі 
за позовом      ОСОБА_1     
до     Військової частини НОМЕР_1                                     
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1      27.12.2022 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 27.06.2018 по 25.12.2022 включно;  зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку щодо виплати індексації грошового забезпечення виходячи з грошового забезпечення за останні 2 календарні місяці роботи, що передують виключенню зі списків особового складу за період з 27.06.2018 по 25.12.2022 включно. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.04.2023 позов задоволено  частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 27.06.2018 по 25.12.2022 включно. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку щодо виплати індексації грошового забезпечення виходячи з грошового забезпечення за останні 2 календарні місяці роботи, що передують виключенню зі списків особового складу у розмірі 98    417 (дев`яносто вісім тисяч чотириста сімнадцять) грн 26 коп. за період з 27.06.2018 по 25.12.2022 включно. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.11.2023 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2023 року     в адміністративній справі №160/20805/22 скасовано та ухвалено нове рішення. Адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15 листопада 2022 р. по 26 грудня 2022 р. в загальному розмірі 16    524 (шістнадцять тисяч     п`ятсот двадцять чотири) гривні 40 копійок. У задоволенні решти позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.04.2023 і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22.11.2023, а справу № 160/20805/22 направлено на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції    вказав, що у межах цієї справи належить враховувати норми статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19.07.2022, із врахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, які безпосередньо стосуються норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19.07.2022, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. Також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби з 26.06.2018 по 26.12.2022. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби з 26.06.2018 по 26.12.2022 в сумі 66    097,60 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог  відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, сторони подали апеляційні скарги. 
Позивач просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.04.2025 та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зазначає, що загальна сума середнього заробітку відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у постановах від 29 січня 2024 року у справі № 560/9586/22, від 22 лютого 2024 року у справі № 560/831/23, від 30 квітня 2025 року у справі № 520/22859/23 складає: 532 386,01 грн + 66 097,60 грн = 598 483,61 грн.
Відповідач в свою чергу просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Зазначає, що  у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для задоволення позову, в тому числі і часткового, оскільки мало місце переведення позивача з одного місця служби до іншого, а звільнення позивача з військової служби не відбулося.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.09.2015 року № 181 старшого лейтенанта ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.06.2018 № 131 капітана ОСОБА_1 , начальника штаба – першого заступника командира 2 зенітного ракетного дивізіону, призначеного наказом військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 04 червня 2018 року № 98 КОМАНДИРОМ КАДРУ 109 ОКРЕМОГО БАТАЛЙОНУ ТЕРИТОРІАЛЬНОЇ ОБОРОНИ УПРАВЛІННЯ НОМЕР_3 ОКРЕМОЇ БРИГАДИ ТЕРИТОРІАЛЬНОЇ ОБОРОНИ, вважати, що 26 червня 2018 року справи та посаду здав та вибув до нового місця служби – АДРЕСА_1 . З 26 червня 2018 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення з видачею атестатів.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18.10.2022 у справі № 200/4095/22 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за періоди з 1 грудня 2015 року по 26 червня 2018 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди з 1 грудня 2015 року по 26 червня 2018 року. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 15.11.2022 у справі № 200/4095/22 апеляційну скаргу Дяченка Олексія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.10.2022 у справі № 200/4095/22 задоволено частково. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.10.2022 року у справі № 200/4095/22 змінено.  Абзац другий резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.10.2022 у справі № 200/4095/22 викладено у наступній редакції: «Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за періоди з 01.12.2015 по 28.02.2018 (включно) із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум та за період з 01.03.2018 по 26.06.2018 (включно) відповідно до приписів абз. 3, 4, 6 п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078». Абзац третій резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.10.2022 у справі № 200/4095/22 викладено у наступній редакції: «Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди з 01.12.2015 по 28.02.2018 (включно) із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум та за період з 01.03.2018  по 26.06.2018 (включно) відповідно до приписів абз. 3, 4, 6 п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078».В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.10.2022 року у справі № 200/4095/22 залишено без змін.
На виконання вказаного рішення Військовою частиною НОМЕР_1 здійснено нарахування та 26.12.2022 виплачена індексацію грошового забезпечення в розмірі 98    421,15 грн.
ОСОБА_1 вважає, що дії Військової частини щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні є незаконними та такими, що суперечать вимогам трудового законодавства України, а відтак у позивача виникає право звернення до суду з вимогами, пов`язаними з нарахуванням та стягненням заборгованості по виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.   
Отже, предметом оскарження в даній справі є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України в редакції, чинній на момент видання наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.06.2018 № 131, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Частиною четвертою    статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII     передбачено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини першої статті 26 названого Закону України в редакції, чинній на момент видання наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.06.2018 № 131, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби або під час дії воєнного стану визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців; у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.
Частиною сьомою статті 26 Закону №2232- XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Згідно з частиною третьою    статті 24 Закону  № 2232-XII    закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.
Порядок звільнення з військової служби визначено розділом XII Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого    Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008.
Згідно з пунктом 233 розділу XII Положення в редакції, чинній на момент видання наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.06.2018 № 131, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:  підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) військовий комісаріат, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до    підпункту 1    пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України. 
Відповідно до пункту 242 розділу XII Положення після     надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.
При звільненні з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) в обов`язковому порядку надає висновок щодо доцільності проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України на визначених ним посадах. Ця характеристика додається до особової справи військовослужбовця.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Згідно зі статтею 117 КЗпП України в редакції, чинній на момент видання наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.06.2018 № 131, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в    статті 116    цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Разом з тим, 19 липня 2022 року набрав чинності    Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»    від    01.07.2022    №    2352-IX.
Вказаним Законом, зокрема, внесені зміни до    Кодексу законів про працю України, частину першу та другу статті 117  викладено в такій редакції:
«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені    статтею 116    цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений    частиною першою    цієї статті».
Суд апеляційної інстанції зазначає, що умовою для застосування приписів статті 116, 117 Кодексу законів про працю України є  саме встановлення  факту звільнення працівника та невиплатою йому з вини власника або ж уповноваженого ним органу належних сум у день звільнення.
Відповідно до пункту 110 розділу IV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, переміщення військовослужбовців здійснюється в разі, коли звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних посадових осіб.
Переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється: між з`єднаннями, військовими частинами, оперативними командуваннями - наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні види Збройних Сил України, з`єднання, військові частини та оперативні командування; між видами Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України, - наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України; між військовими частинами, які підпорядковані керівникам структурних підрозділів Міністерства оборони України, - наказом відповідного заступника Міністра оборони України.
За правилами пункту 109 розділу IV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця.
За обставинами даної справи, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.06.2018 № 131 капітана ОСОБА_1 , начальника штаба – першого заступника командира 2 зенітного ракетного дивізіону, призначеного наказом військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 04 червня 2018 року № 98 КОМАНДИРОМ КАДРУ ІНФОРМАЦІЯ_1 вважати таким, що 26 червня 2018 року справи та посаду здав та вибув до нового місця служби – АДРЕСА_1 . 
Верховний Суд у постанові від 26 червня 2025 року у справі № 400/8927/23 вказав, що виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини саме по собі не свідчить про закінчення проходження ним військової служби. Таке виключення може бути зумовлене переведенням до іншої частини, зміною місця проходження служби або іншим адміністративним переміщенням. Натомість лише виключення зі списків особового складу військової частини у зв`язку із звільненням у запас чи відставку, смертю, визнанням безвісно відсутнім чи оголошенням померлим підтверджує закінчення проходження військової служби.
Таким чином, оскільки стаття 117 КЗпП України передбачає відповідальність за затримку розрахунку саме при звільненні працівника, відсутні правові підстави для її застосування в разі переведення особи  з одного місця служби до іншого. 
Як встановлено судом апеляційної інстанції, про що зазначено вище, позивач вибув до нового місця служби – АДРЕСА_1 та не був звільнений з військової служби, а тому правові підстави для задоволення позову у цій справі відсутні.
Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що є підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, 
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити. 
Рішення     Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року в адміністративній справі № 160/20805/22 скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1     відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з 21 серпня  2025 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених ст. 328 КАС України. 
Повна постанова складена 21 серпня  2025 року. 
   
Головуючий - суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова