ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

21 серпня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/558/25	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
          суддів:  Божко Л.А., Лукманової О.М.,     
справі №280/558/25 за позовом   ОСОБА_1 до відповідача  Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області    про визнання дій розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.03.2025 року (головуючий суддя Богатинський Б.В.) 
в адміністративній протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася 23.01.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якій просила:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 263040016285 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю на час звернення достатнього страхового стажу відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, 
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 26 грудня 2024 року, з врахуванням страхового стажу за період роботи з 26.08.1983 по 14.02.1994 згідно даних дублікату трудової книжки НОМЕР_1 від 03.09.1982.          В обґрунтування позову зазначено, що позивач звернулась за призначенням пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, однак відповідачем відмовлено. Позивач вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову в призначені пенсії є таким, що порушує її право на гарантоване Конституцією України, пенсійне забезпечення, адже за наявності відповідних записів про періоди роботи у трудовій книжці, вона не може бути позбавлена права на пенсійне забезпечення через неналежну організацію ведення обліку трудової книжки роботодавцем            Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.03.2025 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 263040016285 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 26.12.2024 року, з врахуванням до страхового стажу періоду роботи з 26.08.1983 по 14.02.1994 згідно з даними дублікату трудової книжки НОМЕР_1 від 03.09.1982.          Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права. Зазначив, що наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні недоліки носять формальний характер та не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на пенсійне забезпечення, яке гарантоване Конституцією України.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Вказує, що у наданому позивачем дублікаті трудової книжки НОМЕР_2 від 03.09.1982 відсутній запис щодо роботи з 26.08.1983, на підтвердження трудового стажу за період роботи з 26.08.1983 позивачем надано архівний витяг від 06.11.2024 № 12-17/845, видану Шевченківською районною державною адміністрацією в місті Києві. В довідці наявне скорочення імені, по-батькові заявниці, відсутній запис щодо звільнення з роботи, тому період роботи згідно архівного витягу від 06.11.2024 № 12-17/845 не зарахований відповідачем до страхового стажу. На титульному аркуші дублікату трудової книжки НОМЕР_1 від 03.09.1982 вказане ім`я позивача вказано як ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним позивача — де ім`я позивача зазначається як ОСОБА_2 . Оскільки документи надані позивачем не відповідають вимогам чинного законодавства, підстави для задоволення позовних вимог повністю відсутні          Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що 26.12.2024 позивач звернулась до органів Пенсійного фонду України із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №263040016285 від 30.12.2024 у призначенні пенсії позивачу відмовлено у зв`язку відсутністю необхідного страхового стажу. 
У рішенні зазначено, страховий стаж особи становить 28 років 11 місяців 12 днів.
За результатами розгляду документів до страхового стажу не зараховано періоди:
- період роботи з 26.08.1983 р. згідно довідки № 12-17/845 від 06.11.2024, оскільки у документі наявне скорочення імені, по-батькові заявниці, відсутній запис щодо звільнення з роботи; 
- період роботи з 26.08.1983 по 14.02.1994 згідно даних дублікату трудової книжки НОМЕР_1 від 03.09.1982, оскільки в зазначеному документі вказано ім`я - ОСОБА_2 (зазначено в документі), що не відповідає паспортним даним позивача - ОСОБА_2 (зазначено в паспорті).
Позивач вважає протиправним рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком.
Суд першої інстанції позов задовольнив.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Згідно із   статтею 46 Конституції України  громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
У преамбулі  Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
За визначеннями, наведеними у статті 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;
страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Приписами частин 1-3 статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. 
До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною 1 статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. 
Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
У частині четвертій статті 24 Закону № 1058-IV зазначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. 
Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" № 637 від 12.08.1993 року, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Пунктом трудової книжки або відповідних записів у ній у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. 
У довідці має бути вказано: 
періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії визначено, що у разі коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати уточнюючі довідки.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. 
Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідач вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.
Поряд з цим, на час заповнення трудової книжки позивача, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412) (Інструкція).
Відповідно до п.1.2 Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.
Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу.
У подальшому була чинною інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 року , яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за №110 (Інструкція №58).
Відповідно до п. 2.2 Інструкції №58, до трудової книжки вносяться: 
відомості про працівника: 
прізвище, ім`я та по батькові, дата народження: 
відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення,
відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, 
заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України: 
відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з ним винагороди.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказ) (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати текст) наказу (розпорядження).
У оскаржуваному рішенні вказано, що з 26.08.1983, згідно довідки №12-17/845 від 06.11.2024, оскільки в документі наявне скорочення імені, по-батькові заявниці, відсутній запис звільнення з роботи та період роботи з 26.08.1983 по 14.02.1994 згідно даних дублікату трудової книжки НОМЕР_1 від 03.09.1982, оскільки в зазначеному документі вказано ім`я ОСОБА_2 (так в документі), що не відповідає паспортним даним заявниці – ОСОБА_2 (так в документі).
При цьому, згідно запису № 3 дублікату трудової книжки серії № НОМЕР_1 від 03.09.1982 ОСОБА_1 зачислена контролером 1 розряду в Київська книжкова фабрика «ЖОВТЕНЬ», наказ №63-К від 22.08.1983. 
Відповідно до запису №04 24.02.1988 позивачу наказом №28-к від 24.02.1988 присвоєно 2 розряд контролера. 
Записом № 5 в дублікаті трудової книжки підтверджено звільнення за власним бажанням згідно статті 38 Кодексу законів про працю України, на підставі наказу №10-к від 14.022.1994. 
Для підтвердження стажу позивач звернулася з заявою до Шевченківської районної адміністрації в місті Києві, щодо підтвердження факту роботи ОСОБА_1 на Київській книжній фабриці «Жовтень» та отримала Архівний витяг від 06.11.2024 №12-17/845, що містить наказ №63-к від 23.08.83 про прийняття позивачки на роботу, Наказ №02-К від 13.01.1986 про зміну прізвища з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 , та інше. Зазначено, що наказ про звільнення з роботи ОСОБА_1 в наказах особового складу за 1991-1992 роки не значиться.
Трудова книжка позивача, а також Архівний витяг від 06.11.2024 №12-17/845 є належними та достатніми доказами для підтвердження роботи позивача у спірних періодах.
Доказів протилежного відповідачем не надано.
Щодо доводів відповідача, що до страхового стажу не зараховано вказаний згідно трудової книжки період роботи, оскільки в зазначеному документі вказано ім`я — ОСОБА_2 , яке не відповідає паспортним даним позивача — ОСОБА_2 , та згідно Архівного витягу № 12-17/845 від 06.11.2024, оскільки у документі наявне скорочення імені, по-батькові заявниці, відсутній запис щодо звільнення з роботи суд звертає увагу, що на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. 
Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванні заробітної плати на конкретну посаду, яку позивач займав у той чи інший період його роботі підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає позивачу право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.
Отже, чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 (провадження №К/9901/22172/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції, наведені відповідачем у рішенні №263040016285 недоліки носять формальний характер та не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на пенсійне забезпечення, яке гарантоване Конституцією України.
Як наслідок, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення відповідача № 263040016285 від 30.12.2024, прийнято не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.          Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Вищезазначене є мотивом для не врахування судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача та норми законодавства України, що регулюють дані правовідносини спростовують доводи відповідача. 
Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області  – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.03.2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 21.08.2025 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова