Справа № 339/400/24 
Провадження № 33/4808/277/25 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Сметанюк  В. Б. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю захисника адвоката Дяківа Д.І.,
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 04 березня 2025 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 (однієї) тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, стягнуто 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок, -

                                                     в с т а н о в и в:

Судом першої інстанції встановлено, що 04 вересня 2024 року о 19:48 год. у місті Болехів по вулиці Данила Галицького, 72, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Chevrolet Orlando, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу Alkotest Drager 6820, результат тесту № 6049 позитивний – 2,86 ‰, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 04 березня 2025 року та винести нову постанову, якою закрити провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.
Вважає зазначену постанову суду необґрунтованою та такою, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також його прав та охоронюваних законом інтересів.
Посилається на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до розгляду справи. 
Стверджує, що своєї вини в інкримінованому йому правопорушенні він не визнає, оскільки транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння не керував, на момент зупинки він був в якості пасажира, керував автомобілем його товариш ОСОБА_2 , що зафіксовано відео зйомкою. Зазначає, що працівники поліції не зупиняли транспортний засіб, а тому не бачили, хто був за кермом. Даний факт підтверджується: поясненнями допитаних в судому засіданні інспектора Калуського РВП ОСОБА_3 , свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та самого ОСОБА_1 , відеозаписами долученими до матеріалів справи, де прослідковується упереджене ставлення свідків до ОСОБА_1 .
В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку  повідомлялись про розгляд апеляційної скарги. 
Зі змісту доводів захисника адвоката Дяківа Д.І. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності. 
Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції. 
Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).
Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення його становища у зв`язку з чим участь особи, яка притягається до відповідальності та його захисника в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник особи, що притягається до адміністративної відповідальності адвокат Дяків Д.І., підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа  "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші. 
Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість  КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.  
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України») 
Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо  права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.  
Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом. 
Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які  перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення. 
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
  Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження  суд не закрив  провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду. 
   Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад  відповідного правопорушення. 
Так, враховуючи, що в своїх захисник адвокат Дяків Д.І. посилаються на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення,  суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зокрема, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №122982 від 04.09.2024 (а.с. 1) ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 04.09.2024 року о 19 год. 48 хв. в м. Болехів, вул.. Данила Галицького, 72, водій керуючи автомобілем марки Шевроле Орландло д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою приладу Алкотестер Драгер 6820, тест 6049, позитивний 2,86% проміле. Від проходження огляду в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.9.а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Зі змісту доводів апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 заперечує факт керування ним транспортним засобом.
Відповідно до виписаних у статтях 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення – це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що він звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто порушенні вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Протокол складений уповноваженою особою – інспектором ВП №1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Труханом С.В. із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою. ОСОБА_1 від підпису відмовився.
При цьому, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 був присутній при його складанні, ознайомлений із його змістом, йому були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
У графі протоколу, де передбачені пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено що останній відмовився від надання пояснень, згідно ст. 63 Конституції України. 
Додатково в протоколі зазначено про те, що у водія не було вилучене посвідчення водія. 
На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення містить достатні дані про те, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення. 
Зі змісту апеляційної скарги та доводів захисника адвоката Дяківа Д.І. вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує факт перебування у стані сп`яніння та повністю визнає результати огляду на стан сп`яніння, однак стверджує, що не керував транспортним засобом. 
Згідно з даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, нечітка вимова слів за допомогою газоаналізатора Драгер 6820, результати огляду на стан сп`яніння – 2,86 проміле. (а.с. 4).
Згідно даних направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного 04.09.2024 року о 20 год. 10 хв., внаслідок огляду, проведеного поліцейським у водія ОСОБА_1 виявлено ознаки сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, нечітка вимова слів. Огляд у медичному закладі не проводився у зв`язку із відмовою ОСОБА_1 (а.с. 5)
Відповідно до роздруківки приладу «Алкотест Драгер 6820», огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведений 04.09.2024 о 20:11 год., прилад №ARLH-0142, принтер № ARLH-0156, останнє калібрування 03.10.2024 року, результат – 2,86 проміле. Роздруківка приладу «Драгер 6820" підписана поліцейським, особа від підпису відмовився та свою копію не отримував.(а.с. 2-3)
Згідно рапорту інспектора-чергового відділення поліції № 1 (м. Долина) Калуського РВП Дранчука В.Д. від 04.09.2024, згідно з яким 04.09.2024 року о 19:54 год. надійшло повідомлення зі служби 102 від ОСОБА_4 про те, що в м. Болехів неподалік автозаправки Окко водій транспортного засобу Chevrolet Orlando, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуває в стані алкогольного сп`яніння; заявник забрав в нього ключі від автомобіля. Виїздом ГРПП на місце події було встановлено, що за кермом вказаного автомобіля перебував ОСОБА_1 , в якого наявні ознаки алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу Alkotest Drager 6820, результат тесту позитивний – 2,86 ‰; від проходження такого ж тесту в медичному закладі водій відмовився. На ОСОБА_1 складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 8).
Згідно з письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4 , що являється військовослужбовцем та здійснює евакуацію НА ЩИТІ, з якого вбачається, що 04.09.2024 року він, будучи за кермом автомобіля Renault Master, н.з. НОМЕР_2 , та рухаючись в м. Болехів по вул. Д.Галицького, побачив, що спереду їде автомобіль Chevrolet Orlando, д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, який неодноразово виїжджав на смугу зустрічного руху, ледь не скоїв ДТП з іншим транспортним засобом, рухався зправа вліво, створював небезпеку для пішоходів. Він з братом, розуміючи, що водій Chevrolet Orlando несе небезпеку оточуючим, вирішили його обігнати та зупинити. Автомобіль Chevrolet Orlando зупинився позаду них, вони вийшли зі свого автомобіля, підійшли до водія Chevrolet Orlando та побачили, що він перебуває в стані сильного алкогольного сп`яніння. Тоді він зателефонував в поліцію та повідомив про дану подію. В подальшому, йому стало відомо, що чоловіком, що був за кермом Chevrolet Orlando, д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 (а.с. 9).
Також до матеріалів справи долучені: супровідний лист щодо направлення ОСОБА_1 копію протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 10), копія декларації про відповідність № 2/23733900 вимогам Технічного регламенту щодо медичних виробів (а.с. 11-12), копія свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (а.с. 13).
Так, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення. (а.с. 14). 
Відеозаписом зафіксовано, (файл GNRL1677) рух транспортного засобу Шевроле Орландо та як він неодноразово виїжджає на зустрічну смугу руху.
Відеозаписом (файл 0000000_00000020240904200746_0014) зафіксовано, як працівники поліції приїжджають на місце зупинки транспортного засобу Шевроле Орландо, де особи, які зупинили  транспортний засіб та викликали поліцію пояснюють, що їхали позаду даного транспортного засобу, у них виникли припущення, що водій перебуває в стані сп`яніння чи у хворобливому стані, тому вони його зупинили та витягнули ключі, щоб транспортний засіб нікуди не поїхав. Далі спілкуються із водієм (власником) зупиненого транспортного засобу, просять пред`явити документи, потім самі ж допомагають ОСОБА_1 показати документи за допомогою Дії. Під час спілкування з водієм у останнього виявили ознаки сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю, а тому запропоновано пройти тест за допомогою приладу алкотестера Драгер або проїхати до медичного закладу, водій повідомив, що бажає пройти огляд на місці зупинки. Його повідомили, що ведеться фото та відео фіксація. ОСОБА_1 перевіряє герметичність упакування мундштука, проходить тест, результат 2,86% проміле. ОСОБА_1 повідомив що не згоден із результатом тесту, проте не бажає проїхати до медичного закладу. Тоді його повідомили, що відносно нього будуть складені адміністративні матеріали за ч.1 ст. 130 КУпАП, які будуть направлені в суд м. Болехів. Далі ОСОБА_1 роз`яснили ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Далі відбувається складання адміністративних матеріалів.
Відеозаписом зафіксовано, як працівники поліції продовжують складати адміністративні матеріали та згодом ознайомлюють ОСОБА_1 зі змістом протоколу. (файли 0000000_00000020240904202247_0015, 0000000_00000020240904203747_0016)   
Відеозаписом (файл 0000000_00000020240904205247_0017) зафіксовано, як працівники поліції повідомляють, що розгляд справи відбудеться в суді м. Болехів. Від підпису ОСОБА_1 відмовився. Його повідомили, що машину заберуть машину на штраф майданчик. Також ознайомили його із результатами та роздруківкою Драгера, актом огляду, направленням на огляд у медичному закладі, від підписання про ознайомлення ОСОБА_1 відмовився.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту вищевказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом та саме як водій транспортного засобу погодився пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу поліцейським на місці зупинки транспортного засобу. 
Дані відеозапису повністю узгоджуються із даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 4) та направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (а.с. 5).
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи стосовно того, що ОСОБА_1 не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки не керував транспортним засобом.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не був водієм та не керував транспортним засобом є безпідставним і сукупність належних та допустимих доказів по справі разом з відеозаписами події та поясненнями свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,  свідчать про те, що водієм транспортного засобу  був ОСОБА_1 .  
Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_2 , оскільки вони не є послідовними, не узгоджуються з іншими доказами по справі та повністю суперечать встановленим судом фактичним обставинам . 
Суд, дослідивши сукупність доказів та долучені до протоколу про адміністративне правопорушення відеоматеріали, встановив, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1 виявивши в останнього ознаки алкогольного сп`яніння, діяли відповідно до приписів законодавства України, в межах своєї компетенції та виконуючи свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», а відтак обґрунтовано, на законних підставах запропонували водію пройти огляд щодо визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що останній добровільно погодився, пройшов такий огляд за допомогою спеціального технічного засобу та не заперечував правильність отриманого позитивного результату. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. 
Вищевказані відеозаписи у сукупності з іншими доказами по справі повністю доводять факт керування транспортним засобом водієм ОСОБА_1 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. 
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018р. які свідчать про те, що вказані відеозаписи необхідно визнати як недопустимі докази.
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. 
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд  у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Апеляційний суд  неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд  звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП , за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності  водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян. 
Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
При накладенні стягнення судом першої інстанції враховано характер вчиненого та його суспільну небезпеку, особу правопорушника, ступінь його вини та ставлення до вчиненого.
З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП,-
                                                          п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 04 березня 2025 року, щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                        О.П. Васильєв