Справа № 346/4972/24 
Провадження № 22-ц/4808/1004/25 
Головуючий у 1 інстанції Третьякова І. В. 
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого (суддя-доповідач)        Девляшевського В.А.,
       суддів:                                Луганської В.М., Мальцевої Є.Є.,
       секретаря                                Кузів А.В.,
       з участю                                представника відповідача,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» на рішення Коломийського міськрайонного суду в складі судді Третьякової І.В., ухвалене 05 травня 2025 року в м. Коломиї Івано-Франківської області, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» про захист прав споживача та визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту в частині нарахування відсотків,
в с т а н о в и в:
У вересні 2024 року представник ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 02 липня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний договір №6823412 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 16 800,00 грн на строк до 26.06.2024 року зі стандартною процентною ставкою 1,99% в день. 
Відповідач отримав кредитні кошти в день укладення договору шляхом зарахування на кредитну карту. У період з 02.07.2023 по 26.05.2024 ним сплачено 2500 грн., з яких 2400 грн — на погашення тіла кредиту, 100 грн — проценти. 27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем укладено договір факторингу №27.05/24-Ф, за яким право вимоги за кредитом перейшло до позивача. Після цього відповідач не здійснював платежів, у зв`язку з чим сформувалась заборгованість, яка складається з 14 400 грн — тіло кредиту, 30 657,44 грн — проценти, 8596,80 грн — нараховані проценти за 30 днів, а всього 53 654,24 грн.
Зважаючи на вище викладене, позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також судові витрати. 

В свою чергу ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Гресько В.В., подав до суду зустрічну позовну заяву про захист прав споживача та визнання недійсними окремих положень договору про надання споживчого кредиту в частині нарахування процентів. У заяві він просить визнати недійсними пункти 1.5.1, 1.5.2, 1.7.1, 1.7.2, 1.8.1 та 1.8.2 договору №6823412 від 02.07.2023, укладеного з ТОВ «Авентус Україна».
В обґрунтування своїх вимог вказував на несправедливий характер умов договору щодо процентних ставок — 1,99% стандартна та 0,995% знижена, що в річному обчисленні становить 29?653,85% та 13?458,45% відповідно. На його думку, такі умови створюють істотний дисбаланс договірних зобов`язань, порушують права споживача та суперечать Закону України «Про захист прав споживачів».
Зазначив, що зустрічний позов подано до правонаступника первісного кредитора — особи, якій ТОВ «Авентус Україна» передало право вимоги за кредитним договором на підставі договору факторингу.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 05.02.2025 об`єднано вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» про захист прав споживача та визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту в частині нарахування відсотків в одне провадження з первісним позовом ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
10 грудня 2024 року державним реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації зареєстровано зміни найменування ТО «ФК «Фінтраст Україна» на ТОВ «ФК «Фінтраст капітал».
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 05 травня 2025 року позов ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №6823412 від 02.07.2023 року в сумі 16 976,30 грн, з яких 14 400,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту та 2 576,30 грн – заборгованість за користування кредитом. Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» сплачений судовий збір в розмірі 766,45 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 847,60 грн.
В іншій частині заявлених позовних вимог за первісним позовом відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» задоволено. Визнано недійсними пункти 1.5.1., 1.5.2., 1.7.1., 1.7.2., 1.8.1. та 1.8.2. Договору про надання споживчого кредиту №6823412 від 02.07.2023 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 .
Стягнуто із ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» в дохід держави витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом в розмірі 1211,20 грн. 

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог відносно суми заборгованості за процентами, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» подало апеляційну скаргу. 
Зазначає, що станом на 27.05.2024 на підставі Договору факторингу до скаржника перейшло право наявної грошової вимоги до відповідача за договором №6823412 від 02.07.2023 загальною сумою 45057,44 грн, яка складається з тіла кредиту – 14 400,00 грн, заборгованістю за процентами – 30 657,44 грн.
Зауважує, що строк дії Договору про надання споживчого кредиту №6823412 від 02.07.2023 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем, визначений п. 1.4. – строк кредиту 360 днів – з 02.07.2023 року по 26.06.2024 року включно. Відступлення права грошової вимоги щодо Відповідача на підставі договору факторингу відбулось 27.05.2024 року. 
Враховуючи те, що на момент укладання Договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 року строк дії Договору про надання споживчого кредиту №6823412 від 02.07.2023 року не сплив, позивачем було здійснено нарахування процентів за користування грошовими коштами за 30 календарних днів в період дії Договору з 27.05.2024 року по 25.06.2024 року. Нарахування здійснені відповідно до умов Договору №6823412 про надання споживчого кредиту від 02.07.2023 року, за стандартною процентною ставкою 1,99, в розмірі 8596,80 грн. Відсотки за договором є платою за правомірне користування кредитом у межах строку, встановленого договором.
З урахуванням зазначених вище обставин справи, позивач вважає, що набув права вимоги і щодо майбутніх вимог, в тому числі за договором №6823412 про надання споживчого кредиту від 02.07.2023 року, строк дії якого визначено п. 1.4. Договору, а саме до 26.06.2024 року включно. Тому, на думку скаржника, рішення суду першої інстанції щодо відмови в задоволені вимог про стягнення вказаних процентів є помилковим.
Крім того посилається на те, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вимог позивача про стягнення судових витрат, не врахував надані представником позивача докази понесених судових витрат на правничу допомогу, а також правові висновки Верховного Суду.
За наведених доводів просив ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 покликається на законність та обґрунтованість рішення суду. Натомість, доводи апеляційної скарги вважає такими, що не містять підстав для його скасування. 
Зазначає, що судом першої інстанції встановлено, що згідно умов кредитного договору первісний відповідач отримав від кредитодавця в борг 16 800 грн, в той час як по закінченню строку кредитування мав повернути щонайменше 132 140,40 грн, із яких – 115 340,40 грн – відсотки за користування кредитом. Тобто, внаслідок повного виконання умов Кредитного договору первісний відповідач повинен сплатити проценти, які в 6,8 разів перевищують розмір отриманих коштів в борг.
Вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що такі умови договору не можуть вважатися справедливими, а їх наявність в Кредитному договорі створює істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін не на користь споживача. Отже, умови кредитного договору про встановлення процентів за користування кредитом та орієнтовну загальну вартість кредиту, які знайшли своє відображення в пунктах 1.5.1., 1.5.2., 1.7.1., 1.7.2., 1.8.1. та 1.8.2. цього ж кредитного договору є несправедливими та визнані судом недійсними. Оскільки умови Кредитного договору про встановлення процентів за користування кредитом та орієнтовну загальну вартість кредиту судом першої інстанції було визнано недійсними, то вони не встановили для сторін цього договору жодних правових наслідків у вигляді процентів за користування кредитом саме в тій сумі, яка зазначена в них.
Вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не стягнув із первісного відповідача проценти за користування кредитом за період з 27.05.2024 року (дня відступлення права вимоги) до 25.06.2024 року (дня закінчення строку кредитування), оскільки ця обставина не відповідає дійсності. Зі змісту рішення суду першої інстанції вбачається, що ним було стягнуто на користь первісного позивача проценти за користування кредитом за період, який включав в себе часовий проміжок із 27.05.2024 по 25.06.2024. Однак, з врахуванням наслідків недійсності умов кредитного договору, якими визначалися несправедливі проценти, за цей період були стягнуті проценти згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України на рівні облікової ставки НБУ, а не 1.99% щоденних.
Звертає увагу, що в своїй апеляційній скарзі первісний позивач не оспорює встановленої судом недійсності умов Кредитного договору щодо визначення розміру процентів за користування кредитними коштами.
Крім того, оскільки позовні вимоги первісного позивача судом першої інстанції було задоволено частково, то й витрати на професійну правничу допомогу підлягали до пропорційного розподілу між сторонами.

У судове засідання представник скаржника не з`явився, хоча про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. 
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності скаржника.
В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги заперечив, пославшись на законність та обґрунтованість судового рішення в оскарженій частині.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд першої інстанції, задовольняючи зустрічний позов, прийшов до висновку, що умови кредитного Договору про встановлення процентів за користування кредитом та орієнтовну загальну вартість кредиту, які знайшли своє відображення в пунктах 1.5.1., 1.5.2., 1.7.1., 1.7.2., 1.8.1. та 1.8.2. цього ж кредитного Договору є несправедливими та підлягають визнанню судом недійсними. Оскільки проценти, що встановлені кредитним Договором є несправедливими, визначені з порушенням Закону України «Про захист прав споживачів», підлягають до визнання недійсними, то за таких умов, первісний позивач має право на отримання процентів за користування кредитом згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України (на рівні облікової ставки Національного банку України). Відповідно судом розрахована заборгованістьза тілом кредиту в розмірі 14 400,00 грн та відсотками за період з 02.07.2023 року (дати укладення Договору) і до 25.06.2024 року (включно)на рівні облікової ставки Національного банку України в розмірі 2576,30 грн. Відтак, судом частково задоволено первісний позов та стягнуто вказану заборгованість з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал». Крім того, судом здійснено розподіл судових витрат пропорційно до задоволених первісного і зустрічного позовів.
Рішення суду оскаржується в частині відмови в задоволенні первісного позову щодо відмови в стягненні судом відсотків за кредитним договором, а також розподілу судових витрат. В іншій частині рішення не оскаржено, тому судом апеляційної інстанції не переглядається. 

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 02.07.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту №6823412 (далі – Договір) за умовами якого, первісний відповідач отримав кредит в сумі 16 800,00 грн. (п. 1.3 Договору). Строк кредиту 360 днів. Періодичність сплати процентів – кожні 30 днів. Тип процентної ставки – фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до умов договору.
Пунктом 2.1. Договору сторони визначили, що кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
Пунктами 9.2. Договору передбачено, що договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє до повного виконання Споживачем своїх зобов`язань за ним. 
Додатком №1 до Договору сторони узгодили Таблицю з розрахунком загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Вона передбачає останню дату кредитування — 26.06.2024, суму до повернення — 16 800,00 грн, проценти — 115 340,40 грн (разом — 132 140,40 грн). Ці умови також відображені в Паспорту споживчого кредиту, підписаному сторонами в електронній формі.
Ураховуючи викладені обставини, договір укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони договору досягли згоди щодо всіх його істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. 
ТОВ «Авентус Україна» виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 16 800,00 грн, що підтверджується матеріалами справи.
27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (фактор) укладено Договір факторингу №27.05/24-Ф, за яким клієнт передав фактору права вимоги до боржників. Фактор набув статусу кредитора щодо відповідних заборгованостей. Передачу прав підтверджує підписаний і скріплений печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржника, що є невід`ємною частиною договору, в тому числі за кредитним договором №6823412.
Згідно картки обліку Договору за договором №6823412 від 02.07.2023 року, станом 26.05.2024 року основний борг становить – 14 400,00 грн, нараховані проценти – 30 757,44 грн., здійснено платежі загалом на суму 2500 грн, з яких 2400 грн – зараховано в оплату основного боргу, а 100 грн – в оплату процентів.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно положень ч. 1ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У частині першій статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Встановлено та не спростовано сторонами, що ОСОБА_1 належним чином не виконав умови кредитного договору щодо сплати тіла та процентів, внаслідок чого в нього виникла заборгованість.
Пунктом 1.5.1. кредитного Договору передбачено, що стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в пункті 1.4. цього Договору, а пунктом 1.5.2. кредитного Договору визначено занижену процентну ставку 0,995% в день – за умови сплати кредиту до 01.08.2023 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою.
Згідно із пунктом 1.7.1. кредитного Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою на ввесь строку кредиту 29653,85% річних. В той час як, пунктом 1.7.2. кредитного Договору встановлено, що орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 13458,45% річних.
Пунктами 1.8.1. та 1.8.2. кредитного Договору передбачено, що орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною процентною ставкою 137 155,20 грн., а за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 132 140,40 грн. При цьому, сума кредиту (коштів, отриманих в борг) складає 16 800,00 грн. (пункт 1.3. кредитного Договору).
Суд констатував, що такі умови договору не можуть вважатися справедливими, а їх наявність в кредитному Договорі створює істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін не на користь споживача. Отже, умови кредитного Договору про встановлення процентів за користування кредитом та орієнтовну загальну вартість кредиту, які знайшли своє відображення в пунктах 1.5.1., 1.5.2., 1.7.1., 1.7.2., 1.8.1. та 1.8.2. цього ж кредитного Договору, є несправедливими та визнані судом недійсними.
Одночасно суд пославшись на те, що оскільки проценти, встановлені кредитним Договором, є несправедливими, розрахував проценти за користування кредитом згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України (на рівні облікової ставки Національного банку України) за період з 02.07.2023 по 25.06.2024 в розмірі 2576,30 грн. Також судом стягнуто заборгованість за тілом кредиту в заявленому позивачем розмірі 14 400,00 грн.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина 3 статті 13 ЦПК україни).
За правилами частини першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Аналіз аргументів апеляційної скарги свідчить про те, що оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, представник ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»» посилався на те, що суд першої інстанції не стягнув із первісного відповідача проценти за користування кредитом за період з 27.05.2024 (дата відступлення права вимоги) по 25.06.2024 (дата завершення строку кредитування).
Разом з тим, суд, ухвалюючи рішення, про стягнення процентів, в тому числі і за цей період, виходив з незаконності нарахування процентів згідно умов договору та розрахував їх самостійно на підставі статті 1048 ЦК України. У своїй апеляційній скарзі первісний позивач не заперечує встановлену судом недійсність умов Кредитного договору щодо визначення розміру процентів за користування кредитом. 
Аналогічно ним не оскаржено рішення в частині задоволення зустрічного позову про визнання недійсними умов договору щодо встановлених процентів. Жодних доводів з цього приводу в апеляційній скарзі не наведено, зокрема щодо неповноти встановлення обставин або неправильності установлення обставин, які стали підставою для задоволення зустрічного позову. 
Оскільки судом першої інстанції досліджено надані сторонами докази та на підставі них встановлені обставини справи, які не заперечуються апелянтом, при цьому правильно застосовано норми матеріального права у вказаних правовідносинах, виходячи з меж розгляду справи апеляційним судом, підстави для задоволення апеляційної скарги з мотивів, зазначених у ній, відсутні.
Суд апеляційної інстанції також не знаходить підстав для виходу за межі доводів та вимог апеляційної скарги. 
Посилання апеляційної скарги на те, що судом неправильно здійснено розподіл судових витрат, колегія також вважає необґрунтованим.
Так, згідно із п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги первісного позивача задоволено частково, то суд правильно розподілив судові витрати пропорційно між сторонами.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскарженій частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України рішення суду належить залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. 
Керуючись статтями 374, 375, 381 – 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 05 травня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 

Головуючий                                                                В.А. Девляшевський
Судді:                                                                         В.М. Луганська
                                                                               Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови складено 10 липня 2025 року.