ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4608/25 Справа № 204/1687/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В., 
суддів: Никифоряка Л.П., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2025 року в цивільній справі номер 204/1687/24 за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» про захист прав споживачів, з урахуванням уточненої позовної заяви, обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що з 2015 року до 2019 року у нього з ОСОБА_2 тривали судові спори щодо права власності на квартиру АДРЕСА_1 . З початку цього спору право власності на цю квартиру належало ОСОБА_2 , а з 2019 року йому. 
Після набрання чинності судовими рішеннями, які встановлювали його право власності на цю квартиру, позивач звернувся до відповідача з заявою про укладання договору з ним та надав йому передбачені законодавством документи для його укладання. Але відповідач не вважав, що судове рішення встановлює його право власності і відмовляв в укладенні договору. 
Восени 2020 року позивач звернувся за захистом своїх прав споживача до суду. Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська 05.05.2023 року по справі 202/6619/20 відповідача зобов`язано укласти з ним такий договір. Представники відповідача були присутніми у судовому засіданні Дніпровського апеляційного суду, який залишив без змін рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська та воно набрало чинності. Але, згідно з наявною у позивача інформації у платіжках та у електронному кабінеті досі фігурує прізвище ОСОБА_3 , що свідчить про невиконання відповідачем судового рішення, яке набрало чинності. 
21 лютого 2024 року о 9:00 позивачу зателефонував представник відповідача та повідомив, що він їде до нього відключати квартиру від електропостачання та демонтувати лічильник. Його заперечення, що відповідач не виконує рішення суду про укладання з ним договору цей представник слухати не захотів. Він повідомив, що він слюсар і має наряд на відключення. Після цього дзвінка, позивач зателефонував на гарячу лінію відповідача, щоб з`ясувати чому не виконано рішення суду та надаються незаконні наряди. Нічого зрозумілого оператор гарячої лінії не повідомила, а скаргу з незаконних нарядів на відключення реєструвати відмовилась. О 10:30 до позивача з`явився представник відповідача з нарядом на відключення його від електропостачання та демонтаж лічильника. Законність цього наряду на відключення він обґрунтував тим, що борги ніби нараховуються ОСОБА_2 , а вона у квартирі не мешкає. Зазначені обставини підтверджуються копією наряду на відключення квартири позивача та демонтаж лічильника та актом, який свідчить про те, що позивач не допустив представника відповідача до своєї квартири тому, що він не виконав судове рішення, аудіозаписом його розмов з представником відповідача та працівниками гарячої лінії.
Позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив суд визнати незаконним наряд на відключення його квартири від електропостачання та демонтаж лічильника; визнати незаконним складання акта відповідача №276748, що потягнуло шкідливі для позивача наслідки у вигляді відключення квартири від електропостачання; стягнути з відповідача за вчинення незаконних дій, внаслідок яких його квартира була відключена від електропостачання, моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» про захист прав споживачів - відмовлено.
Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Красногвардійського районного суду від 14.02.2025 року в справі №204/1687/24 та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, без всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин у цій справі.
Повторне підключення здійснене лише під натиском позивача і жодним чином не впливає на його вимогу від 19.12 2024 року у заяві про збільшення позовних вимог про визнання акту про відключення від 27.02.2024 року незаконним. Більш того, факт підключення без сплати коштів опосередковано свідчить про визнання відповідачем незаконності відключення квартири від електропостачання.
Позивач вважає себе споживачем електроенергії з 2020 року, коли він звернувся до відповідача з належними документами для укладання договору, а останній з надуманих підстав йому відмовив. Відповідач вважає позивача споживачем лише з 27.02.2024 року, коли він нарешті погодився виконати судове рішення від 05.05.2023 року в справі 202/6619/20. На це різне тлумачення сторонами терміна «споживач» суд не надав відповідь.
Відповідач повідомив суду, що відповідач ніяких документів на відключення квартири від електропостачання і демонтаж лічильника не складав.
Документ, який був пред`явлений позивачу слюсарем, як підстава відключення його квартири від електропостачання та демонтаж лічильника, не отримав належної оцінки. Копія частини сторінки четвертої документа з семи аркушів, який був виданий відповідачем своєму слюсарю, який 21.02.2024 року з ним прибув до позивача щоб відключити квартиру від електропостачання та демонтувати лічильник, додана позивачем до позову від 22.02.2024 року під назвою «дтэк по откл.pdf».
Суд також ухилився від оцінки акта від 27.02.2024 року про відключення квартири позивача від електропостачання, який він просив визнати незаконним.
У судовому засіданні з`ясовано що перший екземпляр акта від 27.02.2024 року про відключення квартири позивача від електропостачання та другий екземпляр, який був залишений у дверях цієї квартири і який був наданий суду як доказ, не є тотожними. Особа, яка складала цей акт, в одному екземплярі зробила приписки, які відсутні у іншому. Самі ці обставини є підставою для визнання такого документа незаконним.
Щодо твердження суду, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом визнання незаконним наряду про відключення і демонтаж лічильниика, акту про відключення, не може сприяти ефективному відновленню права, яке позивач вважає порушеним, ОСОБА_1 зазначає, що засвідчення судом факту втрат немайнового характеру заподіяних позивачу незаконними діями та бездіяльністю відповідача вважається однією з підстав стягнення моральної шкоди. У цій справі мали місце як незаконна бездіяльність відповідача, яка полягала у тривалому невиконанні судового рішення, так і незаконні дії, спрямовані на досягнення мети відключити квартиру ОСОБА_1 від електропостачання, яка відповідачем була досягнута, незважаючи на спротив позивача. Крім того, відсутність електроенергії в умовах війни позбавила позивача можливості отримувати єдине надійне джерело повідомлень про повітряні тривоги через інтернет, що спричинило йому моральні страждання. Додатковим доказом, що незаконне відключення електроенергії є підставою для стягнення з підприємства моральної шкоди, є додана постанова Дніпровського апеляційного суду від 15.01.2019 року (справа №200/22187/17), яка підтверджує право споживача стягнути моральну шкоду за незаконне відключення електроенергії, а також судове рішення, на яке він посилався у суді першої інстанції.
Позивач вважає, що заява ОСОБА_2 не може бути доказом законності відключення його квартири від електропостачання тому, що вона з 11.01.2019 року не є навіть співвласницею цієї квартири.
Від АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14.02.2025 по справі № 204/1687/24 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Позивачем не надано до позовної заяви належних доказів на підтвердження позовних вимог. 
Наряд на відключення не є правочином, тому не передбачений діючими нормами законодавства про визнання його незаконним.
ПРРЕЕ, договором, Законом України «Про захист прав споживачів» та жодними нормативно-правовими актами, які регулюють правовідносини між оператором системи розподілу та споживачами електричної енергії не передбачено в судовому порядку визнання наряду на відключення від електропостачання та демонтаж лічильника незаконним.
Позивачем не надано доказів демонтажу лічильника, якого лічильника, чому він має бути визнаний незаконним, де він встановлений, докази встановлення. Який взаємозв`язок має лічильник та наряд на відключення (без дати), у відношенні якого об`єкта, яке відношення позивач до нього має, правові підстави, норми, якими передбачено дані вимоги.
Позивач прохав визнати акт №276748 про відключення не законним, проте не можна обійти увагою, що даний акт складений уповноваженим представниками АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» не може бути визнаний судом незаконним, оскільки він не є актом виданим органом державної влади чи місцевого самоврядування, виданий їх посадовими чи службовими особами, тобто даний акт не можна визнати незаконним в розумінні ст. 16 ЦК України.
Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги.
В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» Біла Т.А. апеляційну скаргу не визнала, просила її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» Яланський О.А. апеляційну скаргу не визнав, просив її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.  
Заслухавши суддю – доповідача, позивача та представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 та споживачем електричної енергії за цією адресою.
З заяви від 25 січня 2024 року ОСОБА_2 вбачається, що вона звернулася до відповідача із вимогою про розірвання з нею договору про постачання електричної енергії з 11.01.2019 року, з демонтажем лічильника, у зв`язку з даруванням належної їй частки квартири (а.с. 139).
Листом ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» від 25.01.2024 року №4132/DNEP повідомило ОСОБА_2 , що договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг розірвано з 22.02.2024 року (а.с. 117).
АТ «ДТЕК Електромережі» відключило квартиру від електроенергії за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується актом №274768 від 27.02.2024 року (а.с. 152).
В той же день, 27 лютого 2024 року, між позивачем та АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» укладено договір про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії (а.с. 86-86зв, 154-154зв).
01 березня 2024 року квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , було підключено до електроенергії, що піддержується актом №257880 (а.с. 153).
21 травня 2024 року позивачем підписано заяву про приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (а.с. 118-118зв).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.
Апеляційний суд не може в повному обсязі погодитись з такими висновками суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 вказаної статті ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з пунктами 1, 4 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; на усунення протягом строку, встановленого договорами про надання житлово-комунальних послуг або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг.
Нормами статей 525, 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до пункту 12 частини 2 статті 77 Закону України «Про ринок електричної енергії» правопорушеннями на ринку електричної енергії є припинення постачання електричної енергії споживачам, що не допускають порушень своїх договірних зобов`язань перед оператором системи передачі та/або оператором системи розподілу та/або електропостачальником.
Відповідно до положень пункту 7.1. ПРРЕЕ електрична енергія споживачу, який не допускає порушень своїх договірних зобов`язань перед оператором системи передачі та/або оператором системи розподілу та електропостачальником, постачається безперервно, крім випадків, передбачених умовами договорів, укладених споживачами з електропостачальником та оператором системи, та нормативно-правовими актами, у тому числі цими Правилами.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством здійснюється судом. При задоволенні вимог позивача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної немайнової шкоди.
У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. 
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути з`ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 та споживачем електричної енергії за цією адресою.
25 січня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до відповідача із заявою про розірвання з нею договору про постачання електричної енергії з 11.01.2019 року з демонтажем лічильника, у зв`язку з даруванням належної їй частки квартири.
Листом ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» від 25.01.2024 року №4132/DNEP повідомило ОСОБА_2 , що договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг розірвано з 22.02.2024 року. 
Відповідно до відомостей з ЄДРСР рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська 05.05.2023 року по справі 202/6619/20 зобов`язано ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» укласти з ОСОБА_1 договір про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії. Зазначене рішення залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року.
Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 26 лютого 2024 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №202/6619/20, виданого 05.12.2023 року Красногвардейським районним судом міста Дніпра про зобов`язання укласти з ОСОБА_1 договір про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії (а.с. 160зв-161).
27 лютого 2024 року АТ «ДТЕК Електромережі» відключило квартиру від електроенергії за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується актом №274768.
У той же день, 27 лютого 2024 року, між позивачем та АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» укладено договір про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії.
01 березня 2024 року квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , підключено до електроенергії, що піддержується актом №257880.
Постановою від 07.03.2024 року про закінчення виконавчого провадження виконавче провадження за виконавчим листом №202/6619/20, виданого 05.12.2023 року виданого Красногвардейським районним судом міста Дніпра про зобов`язання укласти з ОСОБА_1 договір про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії закінчено відповідно до п. 9 ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (а.с. 85).
21 травня 2024 року позивачем підписано заяву про приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. 
Апеляційний суд вважає, що у відповідача були відсутні належні правові підстави для відключення 27 лютого 2024 року від електроенергії квартири за адресою: АДРЕСА_2 за актом №274768, оскільки в цю дату було укладено інший договір за цією адресою з позивачем. А підставами для припинення постачання електричної енергії є саме порушення, допущені споживачем у договірних зобов`язаннях перед оператором системи передачі та/або оператором системи розподілу та/або електропостачальником, доказів наявності яких матеріали справи не містять. 
Окрім того, процедура припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу регулюється п. 7.5 ПРРЕЕ, яким передбачено завчасне попередження споживача про подальше припинення постачання електричної енергії. Доказів повідомлення позивача відповідно до положень п. 7.5 ПРРЕЕ матеріали справи також не містять.
Таким чином, апеляційним судом, з врахуванням існуючої з 2019 року практики Верховного Суду, було встановлено вину відповідача у здійсненні неправомірного припинення постачання електричної енергії позивачу, у зв`язку з чим було порушено його звичний ритм та спосіб життя через позбавлення можливості користуватися електроенергією у необхідних для нього обсягах з гарантованим рівнем надійності, безпеки та якості.
За таких обставин, виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання акту про відключення незаконним та стягнення моральної шкоди, оскільки відключення від електроенергії квартири за адресою: АДРЕСА_2 , мало місце одночасно з укладенням між сторонами договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії та позивач не допускав порушень за договором, тому у відповідача були відсутні підстави для припинення постачання електричної енергії останньому. Окрім того, діями відповідача з противоправного припинення постачання електричної енергії позивачу завдано моральну шкоду, яку апеляційний суд оцінює в розмірі 1000,00 грн, виходячи з принципів розумності та справедливості. 
Відтак, доводи апеляційної скарги щодо визнання акту про відключення незаконним та стягнення моральної шкоди заслуговують на увагу. Інші, наведені в апеляційній скарзі, доводи є хибними.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції не в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, не перевірив доводи і заперечення сторін, не дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке не в повній мірі відповідає вимогам закону. 
Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині спору про визнання акту про відключення незаконним та стягнення моральної шкоди, з ухваленням в цих частинах нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист справи споживачів», позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 807,46 грн.
Відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, за 
подання апеляційної скарги позивач також був звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист справи споживачів», тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 968,96 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2025 року в частині спору про визнання акту про відключення незаконним та стягнення моральної шкоди – скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» про захист прав споживачів в частині визнання акту №274768 про відключення від 27.02.2024 року незаконним та стягнення моральної шкоди – задовольнити частково.
Визнати акт №274768 від 27.02.2024 року про відключення квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , – незаконним.
Стягнути з Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн.
В інший частині рішення – залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» на користь держави судовий збір в розмірі 807,46 грн за подання позовної заяви та 968,96 грн за подання апеляційної скарги, а всього 1776,42 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 21 липня 2025 року.

Суддя: