ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8302/25 Справа № 177/142/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В.Є. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року                                                        м.Кривий Ріг

Справа № 177/142/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:
позивач -  Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС»,
відповідач -  ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Масалітіна Вікторія Сергіївна, на заочне рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2025 року, яке ухвалено суддею Сільченком В.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 25 березня 2025 року, -
       
В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (надалі – ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовну заяву мотивовано тим, що 02 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено договір №3902803 про споживчий кредит. 
Відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 20 000,00 грн.
Відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин – ст.526 та ст.527 Цивільного кодексу України, внаслідок чого, керуючись нормами ст.ст. 530, 1082, 1084 ЦК України, 11 листопада 2021 року, згідно умов Договору відступлення прав вимоги №12Т, ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за Кредитним договором № 3902803 від 02.08.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до відповідача.
Згідно Договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 89 500,00 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 20000 грн.; заборгованість за відсотками становить 67 500,00 грн.; заборгованість за комісійними винагородами становить 2000,00 грн.
На підставі вищевикладеного позивач просив суд: стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором № 3902803 від 02.08.2021 у розмірі 89 500,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. та судовий збір в розмірі 2422,40 грн.
Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором № 3902803 від 02.08.2021 у розмірі 89 500,00 гривень.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» суму сплаченого судового збору у розмірі 2 422,40 грн. 
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. 
Ухвалою Металургійного районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2025 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Масалітіна В.С., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеність позовних вимог та порушення судом норм процесуального і матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було належними чином повідомлено відповідача про наявність судового спору, у зв?язку з чим останній не міг вчасно подати відзив на позовну заяву та висловити свої заперечення проти заявлених позовних вимог. Зазначає, що відповідач ОСОБА_1 , як капітан поліції, що проходить службу в Національній поліції України виконує бойові (спеціальні) завдання на території Донецької області та у період з 03.01.2025 по теперішній час територію Донецької області не покидав, а тому не міг особисто отримати судове повідомлення 19 лютого 2025 року. 
Матеріали справи містять копію Кредитного договору № 3902803 від 02.08.2021, який підписано виключно представником ТОВ «МІЛОАН». Докази ж того, що відповідач ОСОБА_1 отримав електронний підпис одноразовим ідентифікатором, алфавітно цифрову послідовність електронним повідомленням (SMS) на його мобільний телефонний номер, матеріали справи не містять. Також, позивач не надав жодного підтвердження того, що відповідач використав одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання Кредитного договору. Відповідач наполягає на відсутності у нього договірних зобов?язань із ТОВ «МІЛОАН».
Також, матеріали справи не містять жодних належних доказів виконання позивачем своїх зобов`язань за Кредитним договором №3902803, а саме відсутні докази надання кредитодавцем грошових коштів позичальнику, тобто доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позові.
Крім того, ОСОБА_1 надав довідку з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в якій зазначено, що на будь-який з рахунків ОСОБА_1 відкритих у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 02.08.2021 року грошові кошти у сумі 20000,00 грн. не зараховувались не лише від ТОВ «Мілоан», а й взагалі від будь-кого. Така сума цього числа на його рахунки не зараховувалась, що не було враховано судом при розгляді заяви про перегляд заочного рішення суду.
Вказує й на те, що, за умови доведеня наявності договірних відносин, позивач був би вправі нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку кредиту, тобто кредитор, був би не вправі нараховувати договірні відсотки починаючи з 02 вересня 2021 року, так як надалі відносини між сторонами трансформувалися б з договірних в охоронні, що не було враховано судом.
Просить застосувати до правовідносин сторін наслідки пропуску позовної давності, як самостійну підставу для відмови у задоволенні позовних вимог.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Також, просить суд стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_1 понечені витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, за складання відзиву на апеляційну скаргу, у розмірі 6 000,00 грн.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 02.08.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено договір №3902803 про споживчий кредит (а.с. 104). Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Згідно договору загальний розмір кредиту становить 20000,00 гривень. Кредит надається строком на 30 днів з 02.08.2021 року. Дата повернення кредиту 01.09.2021 року. Комісія за надання кредиту складає 2000,00 гривень, яка нараховується за ставкою 10.00 % від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом складають 7500,00 гривень, які нараховуються за ставкою 1.25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5.00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Умови кредитування також містяться у Паспорті споживчого кредиту, з якими ОСОБА_1 ознайомлений шляхом підписання паспорту кредиту (109-110).
Згідно анкети-заяви на кредит №3902803 для громадянина ОСОБА_1 було погоджено наступні умови кредитування по заяві 3902803: сума – 20000,00 гривень, строк – 30 днів. Комісія за надання – 10.00% одноразово. Ставка процентів 1,25% за кожен день користування (а.с.88).
Згідно платіжного доручення №52731887 від 02.08.2024 року ТОВ «МІЛОАН» було перераховано на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 20000,00 гривень (а.с. 111).
11.11.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір відступлення прав вимоги, згідно якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги до відповідача ОСОБА_1   за кредитним договором №3902803 (а.с. 93-97). Сторонами було підписано акт приймання-передачі Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги (а.с.98, 100 зворот).
Згідно витягу з Додатку до Договору факторнгу №12Т від 11.11.2021 року залишок боргу на момент відступлення права вимоги ОСОБА_1 за кредитним договором № 3902803 складає 89500,00 гривень (а.с. 90).
Позивачем було направлено відповідачу досудову вимогу щодо сплати заборгованості за кредитним договором (а.с. 113).
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач  ОСОБА_1  не виконував умови договору в частині повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з нього на користь позивача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованості за Договором №3902803 від 02 серпня 2021 року, у визначеному позивачем розмірі.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 
2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.
У відповідності до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.
Згідно з частиною 2 статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
На підтвердження заборгованості та її розміру позивач подав до суду першої інстанції Анкету - заяву №3902803 від 02 серпня 2021 року (а.с. 88), Договір про споживчий кредит №3902803 від 02 серпня 2021 року (а.с. 104-108), платіжне доручення про переказ коштів на картковий рахунок (а.с. 111), Договір про відступлення права вимоги від 11 листопада 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (а.с. 98-100).
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Анкета заява від 02 серпня 2021 року містить інформацію про підписання договору. Договір про споживчий кредит від 02 серпня 2021 року підпису відповідача не містять. Доказів використання чи накладення електронного підпису матеріали справи не містять.
Платіжне доручення, не містить відмітки банку про прийняття платежу, а даних про належність кредитного рахунку, зазначеного у платіжному дорученні відповідачу, матеріали справи не містять.
Виписки з карткового рахунку відповідача до суду першої інстанції не надано.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.
Крім того, відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.
Суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність доказів видачі кредитних коштів та помилково дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
При цьому, відповідачем  ОСОБА_1 , після ухвалення оскаржуваного рішення у справі, надано суду довідку з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в якій зазначено, що на рахунки ОСОБА_1 відкриті у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 02.08.2021 року грошові кошти у сумі 20000,00 грн. не зараховувались (а.с. 162), що узгоджується з вищевикладеними висновками суду апеляційної інстанції щодо недоведення позивачем факту перерахування коштів відповідачеві у межах Договору про споживчий кредит №3902803 від 02 серпня 2021 року.
За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», з оляду на їх недоведеність.
Доводи ж відповідача ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляд справи без належного повідомлення останнього про час та місце розгляду справи, не тягнуть за собою скасування рішення суду першої інстанції, оскільки ухвалою суду від 13 лютого 2025 року постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а, згідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3).
Частинами першою та другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин, судові витрати, понесені позивачем ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» не підлягають компенсації за рахунок відповідача, тоді як судові витрати, понесені відповідачем ОСОБА_1 на сплату судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення суду у розмірі 605,00 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633,00 грн., підлягають стягненню на користь останнього із позивача пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги, тобто у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Масалітіна Вікторія Сергіївна, – задовольнити.
Заочне рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2025 року -скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволенні позовних вимог  Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4 238 (чотирити тисячі двісті тридцять вісім) гривень 00 (нуль) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 05 серпня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: