ПОСТАНОВА                                                     
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                 
 
30 липня 2025 року
м. Київ
 
справа № 448/1650/24
провадження № 61-3092св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Лідовця Р. А., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
боржник - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Хом`яка Олександра Григоровича, на ухвалу Львівського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року у складі колегії суддів: Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В.,
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
1.            У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанції
2.            Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 11 вересня 2024 року у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 відмовлено.
3.            Постановою Львівського апеляційного суду від 29 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 11 вересня 2024 року залишено без змін.
4.            У грудні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Львівського апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі.
5.            Ухвалою Львівського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року 
у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.
6.            Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення у справі щодо розподілу судових витрат, апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що ані загальними положеннями глави 8 розділу І ЦПК України про судові витрати, ні розділом ІІ ЦПК України «Наказне провадження», не передбачено обов`язку суду проводити розподіл судових витрат як у випадку постановлення ухвали про відмову у видачі судового наказу, так і за наслідками апеляційного перегляду такої ухвали.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
7.            У березні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Хом`яка О. Г., на ухвалу Львівського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року.
8.            Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
9.            Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
10.         Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 29 липня 2025 року справу передано судді-доповідачеві Сакарі Н. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Осіян О. М., Синельников Є. В., Шипович В. В.

 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
11.         У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Хом`як О. Г., просить скасувати оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити додаткове рішення у цивільній справі, яким задовольнити заяву ОСОБА_2 про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000,00 грн, стягнувши їх із позивачки - ОСОБА_1 .
12.         Підставою касаційного оскарження заявник вказує порушення апеляційним судом норм процесуального права, а саме те, що суд апеляційної інстанції за наслідками перегляду ухвали місцевого суду, якою відмовлено 
у видачі судового наказу, зобов`язаний був прийняти рішення про розподіл судових витрат, понесених заявником в суді апеляційної інстанції.
13.         Таким чином, на переконання заявника, апеляційний суд, відмовляючи 
в ухваленні додаткового рішення, порушив вимоги частини дев`ятої статті 10, частин першої, третьої статті 133, частин першої, другої статті 137 та частини другої статті 141 ЦПК України.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
14.         У квітні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гарницький Павло Петрович, шляхом формування документа у системі «Електронний суд», направив до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Хом`яка О. Г., в якому просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу апеляційного суду - без змін.
15.         У змісті відзиву представник ОСОБА_1 - адвокат Гарницький П. П., зазначає, що апеляційний суд правомірно вказав на відсутність правових підстав для вирішення питання про відшкодування понесених стороною боржника витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, а відтак, правомірно зауважив на відсутність підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України, для ухвалення додаткового рішення у справі за заявою сторони боржника у справі.
16.         Більше того зауважує, що заявлені боржником витрати в апеляційній інстанції у розмірі 18 000,00 грн були завищеними та не співмірними зі складністю справи, зокрема, з урахуванням розгляду справи за відсутності боржника.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
17.         У вересні2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття.
18.         Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 11 вересня 2024 року у видачі судового наказу ОСОБА_1 відмовлено.
19.         Роз`яснено ОСОБА_1 , що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 165 ЦПК України, не 
є перешкодою для повторного звернення з такою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення недоліків заяви.
20.         Не погоджуючись із ухвалою районного суду про відмову у видачі судового наказу у справі, ОСОБА_1 оскаржила її у апеляційному порядку.
21.         Постановою Львівського апеляційного суду від 29 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 11 вересня 2024 року залишено без змін.
22.         У грудні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду із заявою про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, 
в якій просив суд ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути із 
ОСОБА_1 на його користь витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку із переглядом справи в апеляційному порядку в розмірі 
18 000,00 грн.
23.         У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із запереченнями на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, в яких вона просила відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_2 про відшкодування понесених судових витрат, оскільки така вимога не була заявлена у змісті відзиву на апеляційну скаргу, представник останнього не брав участі у розгляді справи, 
а визначений розмір витрат є неспівмірним зі складністю справи.
Позиція Верховного Суду
24.         Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
25.         Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
26.         Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
27.         Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
28.         Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
29.         Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
30.         Предметом касаційного перегляду є ухвала апеляційного суду про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі щодо розподілу судових витрат, понесених боржником у зв`язку з апеляційним переглядом ухвали районного суду про відмову у видачі судового наказу.
31.         Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення 
у справі, апеляційний суд мотивував свій висновок тим, що ані загальними положеннями глави 8 розділу І ЦПК України про судові витрати, ані розділом ІІ ЦПК України «Наказне провадження» не передбачено обов`язку суду проводити розподіл судових витрат у випадку постановлення ухвали про відмову у видачі судового наказу та за наслідками перегляду такої ухвали в апеляційному порядку.
32.         Колегія суддів вважає помилковим такий висновок апеляційного суду 
з огляду на наступне.
33.         Відповідно до частин другої, третьої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, 
у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.
Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначеного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
34.         Таким чином, наказне провадження є самостійним видом провадження цивільного судочинства, що має здійснюватися з дотриманням процесуальної форми, особливості якої визначені в розділі ІІ «Наказне провадження» (статті 160 - 173) ЦПК України.
35.         Процедура видачі судового наказу охоплює наступні етапи: розгляд заяви про видачу судового наказу; видача судового наказу; надіслання боржникові копії судового наказу; набрання судовим наказом законної сили та видача його стягувачеві.
36.         При цьому відповідно до частини третьої статті 167 ЦПК України судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому цим розділом. 
Так, частина перша статті 170 ЦПК України встановлює, що боржника має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.
37.         З системного тлумачення статей 167, 169 - 172 ЦПК України вбачається, що видача судового наказу, тобто вирішення питання, зазначеного в заяві, відбувається без розгляду в судовому засіданні та виклику заявника і боржника, при цьому, останній не повідомляється про подання такої заяви й, відповідно, не наділений правом на подання заперечень щодо неї, хоча в подальшому може подати заяву про скасування судового наказу, що має наслідком безумовне його скасування, що призводить до закінчення  наказного провадження.
38.         Відповідно до пункту 1 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду може бути оскаржена ухвала суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу. Натомість ухвала про скасування судового наказу відсутня в переліку ухвал, передбачених в частині першій стаття 353 ЦПК України, тобто не може бути оскаржена в апеляційному порядку.
39.         З наведеного вбачається, що наказне провадження є провадженням, яке здійснюється лише судом першої інстанції. 
40.         Враховуючи, що розділ ІІ «Наказне провадження» (статті 160 - 173) ЦПК України не містить спеціальних норм, що підлягають застосуванню судом апеляційної інстанції при перегляді ухвали про відмову у видачі судового наказу, то перегляд такої ухвали відбувається з дотриманням правил, встановлених в главі 1 «Апеляційне провадження» розділу V «Перегляд судових рішень» ЦПК України.
41.         У частині першій статті 381 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами статті 35 і глави 9 розділу III цього Кодексу з особливостями, зазначеними у статті 382 цього Кодексу.
42.         Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України, яка закріплена в зазначеній главі, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати.
43.         Постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням: висновку суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги; нового розподілу судових витрат, понесених 
у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції; строку і порядку набрання постановою законної сили та її оскарження (пункт 4 частини першої 
статті 382 ЦПК України).
44.         Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених 
статтею 430 цього Кодексу (частина перша статті 270 ЦПК України).
45.         Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).
46.         За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, 
а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року 
у справі № 904/8884/21 (провадження № 12-39гс22)).
47.         У постанові Верховного Суду від 18 квітня 2019 року у справі № 464/944/17 (провадження № 61-4050св19) зроблено висновок по застосуванню 
статті 270 ЦПК України та вказано, що: «додаткове рішення може бути ухвалено судом лише після прийняття рішення по суті спору та за наявності перелічених 
у частині першій статті 270 ЦПК України підстав».
48.         Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідно до частини першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
49.         Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
50.         Таким чином, боржник наділений правом на подання відзиву на апеляційну скаргу та участь в судовому засіданні, користуючись правничою допомогою, й, відповідно, витрати, які він сплатив або має сплатити, підлягають розподілу з дотриманням загальних правил, встановлених в статті 141 ЦПК України.
51.         З урахуванням апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції за апеляційною скаргою стягувача ОСОБА_1 на ухвалу районного суду про відмову у видачі судового наказу, за результатами якого апеляційним судом було ухвалено постанову про залишення апеляційної скарги без задоволення, 
а ухвали суду першої інстанції без змін, а також враховуючи, що сторона боржника зверталася до суду з метою вирішення питання щодо розподілу судових витрат, понесених саме у зв`язку із апеляційним переглядом справи, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для вирішення питання про розподіл судових витрат у справі.
52.         Водночас колегія суддів зауважує, що докази, надані стороною боржника, не були предметом оцінки судом апеляційної інстанції при вирішенні питання про ухвалення додаткового рішення у справі.
53.         Відтак, на переконання колегії суддів, доводи касаційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в касаційному порядку.
54.         Допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права 
є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та направлення справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, понесених ОСОБА_2 у зв`язку із апеляційним переглядом справи.
55.         Колегія суддів зауважує, що при вирішенні питання про ухвалення додаткового рішення у справі апеляційному суду необхідно врахувати викладене у цій постанові, встановити обставини, які мають значення для вирішення справи, дати належну оцінку доводам і запереченням учасників справи щодо розподілу судових витрат та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
56.         Згідно з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково 
і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
57.         Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).
58.         Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
59.         Таким чином, доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала апеляційного суду постановлена з порушення норм процесуального права, а тому колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду із направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Щодо розподілу судових витрат
60.         Оскільки касаційний суд дійшов висновку про направлення справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, встановлених 
статтею 141 ЦПК України підстав для розподілу судових витрат, понесених 
у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
1.            Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Хом`яка Олександра Григоровича, задовольнити частково.
2.            Ухвалу Львівського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Є. В. Синельников    Р. А. Лідовець   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович