ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 серпня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/11527/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Тернопільської митниці
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 року (суддя Д.В. Татаринов)
у справі № 280/11527/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МОТОТЕХІМПОРТ» 
до Тернопільської митниці
про визнання протиправним та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МОТОТЕХІМПОРТ» звернулось до суду з адміністративним позовом до Тернопільської митниці, у якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару №UА403070/2024/000274/2 від 23 жовтня 2024 року. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що документи, надані для митного оформлення товару, який надійшов за зовнішньоекономічним контрактом № НХ/17 від 05.12.2022, були достатніми для застосування основного методу визначення митної вартості, підтверджували вартість товарів та містили реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Жодних розбіжностей у поданих позивачем документів та жодних обґрунтувань необхідності надання додаткових документів митний орган не зазначив. За результатами розгляду поданих позивачем документів митниця без достатніх для цього підстав при коригуванні митної вартості товару застосувала другорядний, резервний, метод визначення митної вартості товару.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено.
Суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а також заявлену митну вартість, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом. Митний орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, як не довів і правових підстав для застосування другорядного методу.
За встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що позивачем для оформлення товару за першим методом надано всі передбачені чинним законодавством документи на підтвердження митної вартості товару за ціною договору, а митним органом безпідставно витребувано у позивача додаткові документи та необґрунтовано застосовано другорядний метод визначення митної вартості товару, а тому оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів є протиправним та підлягає скасуванню.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Тернопільська митниця подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, митний орган вказує, що митна вартість товару не може бути визнана за основним методом визначення митної вартості товару, оскільки у документах позивача наявні розбіжності, а також оскільки документально не підтверджено числові значення складових митної вартості товарів. Позивачем на вимогу митного органу не надано документів, що підтверджують митну вартість. Скаржник звертає увагу, що позивачем не подано документи, що підтверджують зв`язком між експедитором та перевізниками, коносамент жодним чином не завірений, прайс-лист та комерційна пропозиція містять інформацію щодо цін на товари виключно на умовах постанови FOB QINGDAO, що обмежує конкурентність. Відтак, скаржник вважає, що ним правомірно прийнято спірне рішення про коригування митної вартості товару.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи,  05 грудня 2022 року між ТОВ «МОТОТЕХІМПОРТ» (м. Дніпро) (Покупець) та компанією WEIFANG HUABO AGRICULTURAL EQUIPMENT CO., LTD (Китай) (Продавець) укладений зовнішньоекономічний контракт № НХ/17 на поставку їну товарів в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у Специфікаціях (Додатках), які є невід`ємною частиною даного контракту.
На виконання вимог контракту № НХ/17 від 05 грудня 2022 року, з урахуванням специфікації №2024-2 від 14 травня 2024 року та  рахунку-фактури від 05 липня 2024 року за №НХ2024-2, на умовах FОВ згідно міжнародних торговельних правил «ІНКОТЕРМС 2010» позивачу  поставлений товар (трактори для сільськогосподарських робіт, колісні, нові, 48 шт., марка - KENTAVR, модель - 244SDXU, тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів  1532 см3, потужність двигуна - 17,6 кВт/24к.с).
З метою митного оформлення товару декларантом до Тернопільської митниці подано електронну митну декларацію № 24UA403070008364U7, в якій митна вартість товару (номенклатура, кількість, характеристики товару зазначені у графі 31 ЕМД) визначена декларантом за основним методом (п. 1 ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України) - за ціною договору (контракту).
На підтвердження заявленої митної вартості товару під час проведення митного контролю та митного оформлення позивачем разом з вказаною митною декларацією надано документи, передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, що перелічені у графі 44 цієї МД: декларація митної вартості; зовнішньоекономічний контракт № НХ/17 від 05 грудня 2022 року; додаток (специфікація) до нього №2024-2 від 14 травня 2024 року; рахунок - фактура від 05 липня 2024 року за №НХ2024-2; пакувальний лист; платіжна інструкція №888 від 25 червня 2024р., договір ТЕО №84 від 04 січня 2023 року; заявка на перевезення №124 від 15 липня 2024 року; коносамент №ZJSM24070026 від 22 липня 2024 року; рахунок №2024/PF/245 від 22 жовтня 2024 року; акт виконаних робіт №83 від 22 жовтня 2024 року; довідка про транспортні витрати від 22 жовтня 2024 року №2210/1Т.; накладні від 14 жовтня 2024 року №552083, №552604, №552620.
Під час здійснення митного контролю митницею опрацьовано інформацію, яка міститься у наданих до митного оформлення документах, та направлено  уповноваженій особі повідомлення з вимогою про надання додаткових документів, а саме: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;  транспортні(перевізні) документи;  страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.  Одночасно вказано, що у разі відсутності вище зазначених документів, відповідно до частини  3 статті  53 МКУ  необхідно надати (за наявності) такі додаткові документи: копію митної декларації країни відправлення; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.
На вимогу митного органу позивачем 22 жовтня 2024 року направлено лист № 22101 із зазначенням, що повідомлення від митниці декларанту не містить будь яких обґрунтувань підстав витребування додаткових документів. В той же час позивачем додатково долучено:  платіжну інструкцію №888 від 25 червня 2024 року з відміткою банку та додатково виписку з банківського рахунку за червень 2024 року, комерційну пропозицію та прайс-лист. Також, вказаним листом митницю повідомлено, що усі наявні у підприємства, документи, які підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару подано, вони повною мірою підтверджують розрахунок митної вартості, здійснений декларантом, у зв`язку з чим будь-які інші додаткові документи у ході митного оформлення задекларованого товару, надаватись не будуть та висловлено прохання здійснити митне оформлення за наявними документами.
За результатами розгляду поданих позивачем документів, митницею винесено рішення про коригування митної вартості товарів № UA403070/2024/000274/2 від 23 жовтня 2024 року.
Згідно вказаному рішенню, митна вартість імпортованого товару не може бути визнана за основним методом визначення митної вартості товару у зв`язку з тим, що у документах наявні розбіжності, а також документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні та на вимогу митного органу не подано документів, що підтверджують митну вартість товару: - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі відсутності вище зазначених документів, відповідно до частини 3 статті  53 МКУ  декларант мав  надати (за наявності) такі додаткові документи: - копію митної декларації країни відправлення; - висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. - каталоги, специфікації виробника товару. 
У митного органу виникли сумніви щодо заявленої митної вартості даного товару, враховуючи також те, що митна вартість згідно бази даних Держмитслужби щодо оформлених раніше митними органами товарів є вищою. 
Як зазначено митницею, за результатами опрацювання документів встановлено таке:
До митного оформлення надано рахунок на перевезення від 22 жовтня 2024 року № 2024/PF/245, Акт виконаних послуг №83 від 22 жовтня 2024 року, Довідка про транспортні витрати від  22 жовтня 2024 року, Заявка на перевезення №124 від 15 липня 2024 року, договір про перевезення від 04 січня 2023 року № 84, де експедитором зазначено «IMOGATE SOLUTION Sp. Z.o.o ». Також, відповідно до договору на перевезення від 04 січня 2023 року № 84, де експедитором зазначено «IMOGATE SOLUTION Sp. Z.o.o », згідно коносаменту від 22 липня 2024 року  № ZJSM24070026 морським перевізником є «Zhejiang Simon International Logistics Co LTD», згідно ж/д накладних від 14 жовтня 2024 року  № 552083, № 552604, №552620 наявна інформація, щодо перевізника PKP CARGO S.A, проте жодних документів, що підтверджують зв`язок між Експедитором та перевізниками до митного оформлення не надано. Зазначене вище може свідчити про неповноту включення витрат, пов`язаних з наданням транспортно-експедиційних послуг за межами митної території України.  Коносамент від 22 липня 2024 року № ZJSM24070026 жодним чином не завірений, відсутні будь-які підписи, штампи, печатки, що викликає сумнів щодо достовірності декларування транспортних витрат та не включення всіх складових частин митної вартості. 
Прайс-лист № б/н від 03 травня 2024 року  містить інформацію щодо цін на товари виключно на умовах поставки FOB QINGDAO, що обмежує конкурентність. 
Комерційна пропозиція від 03 травня 2024 року  № б/н містить інформацію щодо цін на товари виключно на умовах поставки FOB QINGDAO, що обмежує конкурентність. 
Декларантом 22 жовтня 2024 року  надіслано лист №22101 та повідомлено митний орган про відсутність будь-яких додаткових документів. 
За результатом проведеної консультації з декларантом, відповідно до положень частини 4 статті  57 Митного кодексу України, не дійшли згоди про можливість визначення митної вартості згідно з положеннями  статтею 58 Митного кодексу України. Другорядні методи не були застосовані через відсутність достатньої інформації про ціну угоди щодо ідентичних та подібних товарів. Метод на основі віднімання вартості не може бути використаний оскільки відсутня інформація про ціни ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, що продаються на території України, а також про складові компоненти, що можуть бути виділені із ціни. Метод на основі додавання вартості не може бути використаний оскільки відсутня інформація про вартість всіх витрат, що зараховуються до ціни товару. За результатом проведеної консультації з декларантом, відповідно до положень частини 4  статті 57 МКУ, не дійшли згоди про можливість визначення митної вартості згідно з положеннями  статей 59-63 МКУ. Митна вартість товарів визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно  статті 64 МКУ. 
За основу для обрахунку митної вартості даного товару взято інформацію щодо вартості товару №1 згідно з ЕМД від 12 червня 2024 року  № UA403070/2024/004965 на рівні 2,90 дол.США за кг (3741,0 USD/шт.). (Трактор для сільськогосподарських робіт, колісний, новий, 28шт., марка - DONGFENG, модель - 244DG2, тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів - 1532см3, потужність двигуна - 17,6кВт/24к.с; Виробник: Changzhou Dongfeng Agricultural Machinery Group Co.,Ltd., Умови поставки FOB , Країна виробництва: Китай).
Не погодившись з означеним рішенням митниці про коригування митної вартості, позивач звернувся    з цим позовом до суду.
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Відповідно до частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
За правилами ст.53 Митного кодексу України У випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, міститься в частині 2 статті 53 Митного кодексу України, а саме:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові, зазначені в цій частині, документи.
За правилами ч.6 ст. 53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Виходячи з аналізу наведених норм, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Отже, суть повноважень митного органу щодо перевірки правильності визначення митної вартості товарів полягає у перевірці правильності визначення саме числових значень, які стосуються складових митної вартості товару і які зазначені у документах, що відповідно до статті 53 Митного кодексу України підтверджують цю митну вартість.
Тобто виявлені митним органом розбіжності (ознаки підробки, недостатність відомостей, невідповідність) повинні бути наявними саме у тих документах, що підтверджують митну вартість товарів.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч.3 ст.54 Митного кодексу України).
Згідно з пп.1-4 ч.2 ст.55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, крім іншого:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, наведені у статті 57 Митного кодексу України.
Згідно даної статті такими методами є 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до ст.64 Митного кодексу України резервний метод визначення митної вартості товарів полягає в наступному.
У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:
1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;
2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;
3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;
4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;
5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;
6) мінімальної митної вартості;
7) довільної чи фіктивної вартості.
У разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.
При цьому, суд зазначає, що митний орган при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, має діяти у спосіб, визначений Митним кодексом України, зокрема, ч.6 ст.54 Митного кодексу України, яка, як вказано вище, визначає підстави, за наявності яких митний орган відмовляє декларанту у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю, а відомості, які містяться в ЄАІС ДМСУ, мають допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень.
За визначенням, наведеним у статті 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається декларантом відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи (ч.ч.2, 3 ст.58 Митного кодексу України).
У відповідності до частини 4 вказаної статті митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
В свою чергу, за визначенням, наведеним у ч.5 ст.58 Митного кодексу України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно ч.ч.6, 8, 9 ст.58 Митного кодексу України платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця.
Термін «ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті» стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов`язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.
Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.
Відповідно до ч. 10 статті 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 7) витрати на страхування цих товарів.
Відповідно до п.2 ч.11 ст. 58 МК України витрати на транспортування товару після його ввезення не включаються до митної вартості за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена за оцінювані товари, які документально підтверджено та які піддаються обчисленню.
10 квітня 2008 року Верховною Радою України шляхом прийняття Закону України №250-VI ратифіковано Протокол про вступ України до Світової організації торгівлі (надалі - СОТ) та приєдналася до Угоди про СОТ, чим держава взяла на себе зобов`язання, серед іншого, дотримуватися положень Генеральної угоди про тарифи та торгівлю 1994 року (ГАТТ 1994).
Відповідно до статті VII п. 2. (a) Генеральної угоди по тарифам и торгівлі 1947 року (ГАТТ 1947) оцінка імпортованого товару для митної мети повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, який обкладається митом, або аналогічного товару, та не повинна ґрунтуватись на вартості товару національного походження або на вільних чи фіктивних оцінках.
Пунктом 2(b) статті VII ГААТ 1947 встановлено, що від «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи аналогічного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або (i) з порівнюваними кількостями, або (ii) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.
Отже, митний орган наділений повноваженнями щодо перевірки правильності визначення митної вартості товарів, тобто правильності визначення саме числового значення і саме складових митної вартості товару, заявленого декларантом до митного оформлення, а також щодо перевірки достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, та відсутності законодавчо встановлених обмежень для визначення митної вартості за ціною договору.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації (постанова Верховного Суду від 02.06.2015 у справі 21-498а15).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, виходив з того, що подані позивачем документи в повній мірі давали змогу відповідачу визначити митну вартість товару за ціною договору (контракту). 
Вказані митним органом в оскаржуваному рішенні розбіжності в поданих документах не могли бути підставою для витребування додаткових документів та коригування заявленої позивачем митної вартості товару, оскільки подані позивачем для митного оформлення товару документи були достатніми для підтвердження задекларованої митної вартості і у своїй сукупності не викликали сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації про ціну товару та інші складові митної вартості.
Надаючи оцінку обставинам, які стали підставою для прийняття спірного рішення про коригування митної вартості, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке. 
Щодо доводів митниці про неповноту включення витрат, пов`язаних з наданням транспортно-експедиційних послуг за межами митної території України, а  також  сумнів щодо достовірності декларування транспортних витрат та не включення всіх складових частин митної вартості, судом встановлено, що перевезення товару, зокрема здійснювалось на підставі договору транспортного експедирування № 84 від 04.01.2023, укладеного між позивачем, як Клієнтом, та компанією «IMOGATE SOLUTION Sp. z o.o», як Експедитором.
Позивачем до митного органу надано означений договір про перевезення від 04 січня 2023 року № 84, а також рахунок на перевезення від 22 жовтня 2024 року  № 2024/PF/245, Акт виконаних послуг №83 від 22 жовтня 2024 року, Довідка про транспортні витрати від 22 жовтня 2024 року, Заявка на перевезення №124 від 15 листопада 2024 року. 
Відповідно до п.6 ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Наведеною нормою не встановлено певних вимог чи документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, які подаються декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості. 
В той же час, згідно Правил заповнення  декларації митної вартості, затверджених наказом Мінфіну України №599 від 24.05.2012,  до документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, можуть належати:
рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;
банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;
калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Суд апеляційної інстанції також враховує висновок Верховного Суду у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14, що оскільки  Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
В спірному випадку відповідно до умов пункту 1.1 Договору транспортного експедирування № 84 від 04.01.2023 предметом цього Договору є надання Експедитором Клієнту послуг з транспортно-експедиторського обслуговування (ТЕО) експортних, імпортних, транзитних та інших вантажів Клієнта, в тому числі організації перевезень різними видами транспорту, перевалки в портах та надання інших узгоджених Сторонами послуг.
Пунктом 2.1. Договору визначено, що Експедитор має право: - вибирати та змінювати вид транспорту та маршрут перевезення, вибирати та змінювати порядок виконання транспортно-експедиторських послуг, діючи в інтересах Клієнта (підпункт 2.1.1.); - укладати від свого імені чи від імені Клієнта договори з портами, перевізниками та іншими організаціями на перевезення, перевалку, зберігання вантажів та інші послуги, що пов`язані з виконанням цього Договору, в т.ч. перепакування, перемаркування, ремонт тари, завантаження та розвантаження (підпункт 2.1.2.).
Відповідно до п. 4.1. Договору, оплата послуг за даним Договором та винагороди Експедитора здійснюється Клієнтом протягом 10 (десяти) днів з моменту виставлення рахунка-фактури через електрону пошту. Рахунок- фактура повинен бути виставлений за десять робочих днів до моменту судозаходу, якщо інше не передбачене узгодженою Сторонами заявкою.
Таким чином умовами Договору передбачена можливість залучення Експедитором  до перевезення вантажу третіх осіб, укладання договорів з ними та виставлення єдиного рахунку Замовнику щодо оплати транспортно-експедиційних послуг.
Наведене свідчить про відсутність жодних договірних та, відповідно, фінансових відносин між позивачем та третім особами, які залучались  Експедитором. 
Надання транспортних послуг за маршрутом перевезення задекларованого товару та вартість цих послуг зазначено у виставленому рахунку на перевезення від 22 жовтня 2024 року  № 2024/PF/245, засвідчено актом виконаних послуг №83 від 22 жовтня 2024 року та довідкою про транспортні витрати від 22 жовтня 2024 року, отже витрати, пов`язані з наданням транспортно-експедиційних послуг за межами митної території України, підтверджені товариством  у повному обсязі.
Щодо зауважень про те, що коносамент не завірено, суд апеляційної інстанції зазначає, що  митницею помилково не враховано, що коносамент, який подано відповідачу, є телекс-релізом оригіналу коносаменту, що оформлений компанією «IMOGATE SOLUTION» як перевізником (фрахтувальником) за договором №84 від 04.01.2023.
У свою чергу, телекс-реліз - це електронне повідомлення, яке відправляється цією лінією або її агентом в порту навантаження в їх офіс в порту вивантаження електронною поштою або по операційній програмі судохідної компанії, інформуючи тим самим про те, що вантажовідправник або експортер здав один або всі оригінали коносамента, які були видані лінією в порту відвантаження і що товар може бути виданий конкретному вантажоотримувачу без надання ним оригіналу коносамента. При цьому, телекс-реліз жодним чином не впливає на вартість товару, адже не містить вартісних показників.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що є повній мірі доведеними факти прийняття товару до перевезення, його перевезення та числові показники заявленої транспортної складової митної вартості у поданих декларантом документах на підтвердження понесених ним витрат на транспортування, інформація у поданих документах кореспондуються між собою, ідентифікується з задекларованими товарами, що дає підстави для висновку, що митний орган мав можливість перевірити числові значення транспортної складової митної вартості.
Наведені митницею доводи не стосуються числових значень та вартості транспортування, а фактично лише підтверджують договірні відносини між перевізником та експедитором, тому не надання таких документів не перешкоджало митному органу перевірити числові значення складових митної вартості, в тому числі транспортної складової.
Застосовуючи висновки в постанові Верховного Суду від 22.08.2019 у справі №810/2784/18, суд апеляційної інстанції зауважує, що митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановлені належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановлені достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.
Відповідно, рішення митного органу  не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
В даному випадку встановлені у справі обставин дають підстави для висновку, що подані позивачем  митному органу документи про транспортні витрати в своїй сукупності є допустимими та достатніми доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів. Доводи скаржника стосовно понесених позивачем транспортних витрат є безпідставними.
Стосовно решти доводів митниці, покладених в основу спірного рішення про коригування митної вартості товару, суд апеляційної інстанції вважає, що надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. У відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.
Щодо зауважень митниці з приводу  змісту прайс-листа та комерційної пропозиції, суд апеляційної інстанції вважає, що з огляду на засаду свободи підприємницької діяльності митним органам заборонено втручатися у підприємницьку діяльність декларантів шляхом відмови взяти до уваги прайс-лист з мотивів його недопустимості у зв`язку з наявністю чи відсутністю у ньому певних відомостей (реквізитів).
Також суд апеляційної інстанції зауважує, що чинним міжнародним законодавством не встановлено типової форми комерційної пропозиції та прайс-листа. Згідно загальноприйнятої світової практики прайс-лист (комерційна пропозиція) має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов`язковим зазначенням валюти, контактна інформація про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів.
Прайс -лист та комерційна пропозиція не є основними документами, які згідно ч.2 ст.53 МК України декларант зобов`язаний надати для підтвердження заявленої митної вартості, а тому митниця, маючи у розпорядженні весь пакет комерційних та товаросупровідних документів, мала змогу і без прайс- листа та комерційної пропозиції здійснити контроль та перевірку числових показників митної вартості товарів.
Наявність чи відсутність у прайс-листі/комерційній пропозиції певних відомостей (реквізитів), не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів.
Щодо ненадання позивачем страхових документів суд першої інстанції правильно  зазначив, що з урахуванням пункту 8 частини 2  статті 53 Митного кодексу України  страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, подаються митному органу виключно у випадку, якщо страхування здійснювалось. З огляду на те, що страхування товару позивачем не здійснювалась, вимога митниці в цій частині є безпідставною.
Також, суд першої інстанції визнав необґрунтованими доводи митниці щодо необхідності надання копії митної декларації країни відправлення, оскільки така декларація передбачена як додатковий документ, який надається (за його наявності) на запит митниці, у випадку, якщо надані декларантом документи, передбачені частиною 2  статті 53 МКУ  містять розбіжності, мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
В даному випадку судом встановлено, відповідачем не спростовано, що у повідомленнях митниці до декларанта не зазначені розбіжності у наданих документах, які стали підставою для вимоги про надання  копії митної декларації країни відправлення.
Окрім того, судом враховано, що змінами, внесеними до частини першої  статті 53 МКУ  (згідно  Закону України від 02 жовтня 2019 року № 141-IX "Про внесення змін до Митного кодексу України щодо деяких питань функціонування авторизованих економічних операторів"), виключено вимогу щодо подання органу доходів і зборів документів, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, одночасно з митною декларацією.  Відповідно, з урахуванням внесених змін разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та у випадках, встановлених Кодексом, - декларація митної вартості згідно з частиною другою  статтею 264 МКУ. Таким чином, зауваження митниці про відсутність копії митної декларації не відповідає вимогам  Митного кодексу України.
Стосовно ненадання позивачем до митних органів висновку про вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією,  суд першої інстанції правильно зазначив,  що з урахуванням  частини 3 статті  53 МКУ  умовою для надання вказаного документу є розбіжність у раніше поданих документах та наявність витребуваних  додаткових документів у підприємства, втім в спірному випадку з огляду на невстановлення відповідачем розбіжності у наданих позивачем документах, така вимога митниці є необґрунтованою.  
Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обставини, на які посилається відповідач, не спростовують правильності визначення митної вартості отриманого позивачем товару, тому є правильним висновок суду першої інстанції, що рішення митного органу про коригування митної вартості товарів №UА403070/2024/000274/2 від 23 жовтня 2024 року є протиправним та підлягає скасуванню. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.  
Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Тернопільської митниці залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 року у справі № 280/11527/24 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров