ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2025 року
м. Київ
справа № 727/6380/17
провадження № 61-10808св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд):головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. (суддя-доповідач),
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бартусевич Влада Миколаївна, 
на постанову Чернівецького апеляційного суду від 05 червня 2024 року
у складі колегії суддів: Половінкіної Н. Ю., Марчака В. Я., Струбіцької О. М.,
та касаційну скаргу ОСОБА_2 
на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 29 квітня 
2022 року, додаткове рішення цього ж суду від 20 травня 2022 року у складі судді Слободян Г. М. та постанову Чернівецького апеляційного суду 
від 05 червня 2024 року у складі колегії суддів: Половінкіної Н. Ю., 
Марчака В. Я., Струбіцької О. М.,
у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3  до Чернівецької міської ради (далі - міська рада), Виконавчого комітету Чернівецької міської ради (далі - виконавчий комітет), Департаменту економіки Чернівецької міської ради (далі - департамент), ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , який 
є правонаступником ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_17 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 (далі - треті особи), Чернівецьке комунальне обласне бюро технічної інвентаризації (далі - обласне бюро технічної інвентаризації), Міське комунальне бюро технічної інвентаризації (далі - міське бюро технічної інвентаризації), Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції 
у Чернівецькій області (далі - управління юстиції), приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Олійник Ірина Миколаївна 
(далі - приватний нотаріус) про скасування рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання договорів недійсними, визнання права спільної сумісної власності на нежитлові приміщення,
за позовом  ОСОБА_6 до Чернівецької міської ради, Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, департаменту, ОСОБА_1 ,  ОСОБА_5 , обласного бюро технічної інвентаризації, міського бюро технічної інвентаризації, треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_17 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , Управління державної реєстрації Головного територіального управлінні у Чернівецькій області 
(далі - управління), приватний нотаріус, про визнання незаконними та скасування рішень міської ради, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, договорів купівлі-продажу нерухомого майна,
ухвалив постанову про таке:
I. Вступ
1.           У червні 2017 року  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду 
з позовом до відповідачів за участі третіх осіб про скасування рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання договорів недійсними. 
2.           У вересні 2020 року  ОСОБА_6  звернувся до суду з позовом до відповідачів за участі третіх осіб про визнання незаконними та скасування рішень міської ради, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, договорів купівлі-продажу нерухомого майна. 
Ухвалою  Шевченківський районний суд м. Чернівці від 07 вересня 2020 року позовОСОБА_6  об`єднаний з позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . 
3.           Відповідачі позовні вимоги не визнали.
4.           Справа розглядалася судами неодноразово.
5.            ОСОБА_1 оскаржила постанову апеляційного суду в касаційному порядку. Підставою касаційного оскарження вказала те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосуванням у подібних правовідносинах пунктів 1, 23 Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2021 року № 690 (далі - Порядок № 690), пункту 65 Порядку проведення технічної інвентаризації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 488 (далі - Порядок № 488), розділів 4, 8 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127 (далі - Інструкція № 127), та їх співвідношення зі статтею 382 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК), статтею 1 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482- ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон № 2482- ХІІ), статтею 4 Житлового кодексу України (далі - ЖК).
Також зазначає, що суд апеляційної інстанції не дослідив та не надав правової оцінки зібраним у справі доказам.
6.            ОСОБА_2 оскаржила рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в касаційному порядку. Підставою касаційного оскарження вказала те, що суди не врахували висновків, викладених у постановах Верховного Суду, перелік яких навів у касаційній скарзі.
Також вказує на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме суд апеляційної інстанції розглянув справу неповноважним складом суду, необґрунтовано відхилив заяву ОСОБА_2 від 30 травня 2024 року щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та встановив обставини, що мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів.
7.           Оскаржувані судові рішення переглядаються в межах, передбачених статтею 400 ЦПК, у зв`язку з чим Верховний Суд вирішує питання права, а не факту.
Аналіз змісту касаційних скарг, з урахуванням неодноразового перегляду справи, зокрема і касаційному порядку, свідчить, що судові рішення оскаржуються лише в частині вирішення справи за позовом ОСОБА_2 .
ІІ. Короткий зміст позовних вимог
8.           Позов  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 обґрунтований так:
-                  вони є власниками квартир у будинку АДРЕСА_1 ;
-                  на підставі частини другої статті 382 Цивільного кодексу України 
(далі - ЦК) також є власниками допоміжних підвальних приміщень цього будинку, загальною площею 121,80 кв. м, що складаються 
з приміщень 42-1 - 42-11 (далі - спірні нежитлові приміщення);
-                  у підвальних приміщеннях знаходиться технічне обладнання, інженерні комунікації, які раніше використовувалися як котельня Обласного державного комунального підприємства «Чернівцітепломережа» (далі - ОДКП «Чернівцітепломережа»);
-                  ці підвальні приміщення без згоди співвласників багатоквартирного будинку було включено до переліку об`єктів комунальної власності на підставі рішення виконавчого комітету від 14 лютого 2012 року № 89/3 «Про оформлення права комунальної власності на об`єкти нерухомості, що належать територіальній громаді м. Чернівці», а також передано у приватну власність фізичній особі ОСОБА_1 ;
-                  спірні нежитлові приміщення вибули з їх власності незаконно.
9.           Враховуючи викладене, позивачі просили:
-                  визнати протиправним та скасувати пункт 1.2 рішення виконавчого комітету від 14 лютого 2012 року № 89/3 «Про оформлення права комунальної власності на об`єкти нерухомості, що належать територіальній громаді 
м. Чернівці», яким оформлено право комунальної власності територіальної громади м. Чернівці на спірні нежитлові приміщення; 
-                  визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно 
від 17 лютого 2012 року, видане виконавчим комітетом на спірні нежитлові приміщення та скасувати його державну реєстрацію;
-                  визнати протиправним перелік об`єктів комунальної власності 
м. Чернівці, які підлягають приватизації в 2012 році, затверджений рішенням 18 сесії міської ради VI скликання від 29 грудня 2011 року № 363, в частині приватизації, шляхом продажу з аукціону нежилих приміщень 
на АДРЕСА_1 (пункт 15 розділу 2 Переліку)
-                  визнати недійсним укладений між департаментом та ОСОБА_1 договір купівлі-продажу від 12 квітня 2012 року № 1111 спірних нежитлових приміщень, посвідчений приватним нотаріусом та скасувати його державну реєстрацію;
-                  витребувати з володіння ОСОБА_5 спірні нежитлові приміщення.
10.        Під час розгляду справи спірні нежитлові приміщення були відчужені ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 08 вересня
2017 року.
11.        16 січня 2018 року  ОСОБА_2  подала до суду заяву про зміну предмета позову, змінивши заявлену раніше вимогу про витребування спірного майна від ОСОБА_5 на вимогу про визнання за нею права спільної сумісної власності на спірні нежитлові приміщення.
12.        Крім зазначених вище вимог, просила: 
-                  визнати ці приміщення допоміжними приміщеннями багатоквартирного житлового будинку, функціональним призначенням яких на момент здачі будинку в експлуатацію було забезпечення експлуатації будинку, а саме його опалення (вбудована котельня); 
-                  визнати недійсним укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 договір купівлі-продажу від 08 вересня 2017 року № 5649 спірних нежитлових приміщень, який посвідчений приватним нотаріусом та скасувати його державну реєстрацію;
-                  визнати право спільної сумісної власності на допоміжні приміщення багатоквартирного житлового будинку.
 
13.        Позов  ОСОБА_6 обґрунтований так:
-                  він є власником вбудованих нежитлових приміщень, загальною площею 95,40 кв. м, розташованих у житловому будинку 
АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 31 жовтня 2013 року;
-                  спірні приміщення 42-1, 42-11 є допоміжними приміщеннями багатоквартирного житлового будинку, які виконували функцію вбудованої котельні будинку;
-                  спірні приміщення без згоди співвласників багатоквартирного будинку було включено до переліку об`єктів комунальної власності на підставі рішення виконавчого комітету від 14 лютого 2012 року № 89/3 «Про оформлення права комунальної власності на об`єкти нерухомості, що належать територіальній громаді м. Чернівці», а також передано у приватну власність ОСОБА_1 , яка надалі їх відчужила ОСОБА_5 ;
-                   ОСОБА_5 перешкоджає співвласникам будинку забезпечувати технічне обслуговування мереж, періодично технологічно оглядати підземні кабелі та здійснювати замір на безпеку контуру заземлення підземних мереж, 
а відсутність захисного заземлення може викликати загрозу життю 
і здоров`ю мешканців.
14.        Враховуючи викладене,  ОСОБА_6  просив:
-                  визнати приміщення підвалу котельні (42-1 - 42-9) в житловому будинку літ. «А» на АДРЕСА_1 , відповідно до складеної на будинок інвентарної справи від 1958 року № 9113, допоміжними приміщеннями багатоквартирного житлового будинку, функціональним призначенням яких на момент здачі будинку в експлуатацію було забезпечення експлуатації будинку, а саме, його опалення (вбудована котельня);
-                  визнати протиправним та скасувати пункт 1.2 рішення виконавчого комітету від 14 лютого 2012 року № 89/3 «Про оформлення права комунальної власності на об`єкти нерухомості, що належать територіальній громаді
м. Чернівці», яким оформлено право комунальної власності територіальної громади м. Чернівці на спірні нежитлові приміщення;
-                  визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17 лютого 2012 року, видане виконавчим комітетом на спірні нежитлові приміщення;
-                  скасувати його державну реєстрацію;
-                  визнати протиправним перелік об`єктів комунальної власності 
м. Чернівців, які підлягають приватизації в 2012 році, затверджений рішенням 18 сесії міської ради VI скликання від 29 грудня 2011 року № 363, в частині приватизації, шляхом продажу з аукціону нежилих приміщень на АДРЕСА_1 (пункт 15 розділу 2 Переліку);
-                  визнати недійсним укладений між департаментом та ОСОБА_1 договір купівлі-продажу від 12 квітня 2012 року № 1111 спірних нежитлових приміщень, який посвідчений приватним нотаріусом та скасувати його державну реєстрацію;
-                  визнати недійсним укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 договір купівлі-продажу від 08 вересня 2017 року № 5649 спірних нежитлових приміщень, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Олійник І. М. та скасувати його державну реєстрацію;
-                  визнати незаконними та протиправними дії службових осіб обласного бюро технічної інвентаризації та міського комунального бюро технічної інвентаризації, вчинені відповідно - 06 квітня 12 року та 06 грудня 2011 року щодо перейменування та виключення приміщень котельні із числа допоміжних, шляхом закреслення в «Журналі внутрішніх замірів» первинної інвентарної справи № 9113 на житловий будинок АДРЕСА_1 приміщення котельні № 42 (1-12) назви «котельня» та назви «угольная», що засвідчено штампом бюро інвентаризації від 06 квітня 
2012 року і заведеними паралельними інвентарними справами на вказане майно житлового будинку.
ІII. Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій
15.        Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 вересня 2018 року в позові ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про скасування рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання договору недійсним відмовлено.
У задоволенні позову ОСОБА_2 про скасування рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання договору недійсним, витребування майна відмовлено. 
16.        Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці 
від 08 листопада 2018 року абзац перший та другий резолютивної частини рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 вересня 2018 року викладено в такій редакції:
«У задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування п1.2 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 14 лютого 2012 року № 89/3 «Про оформлення права комунальної власності на об`єкти нерухомості, що належать територіальній громаді м. Чернівців», яким оформлено право комунальної власності територіальної громади м. Чернівців на нежитлові приміщення підвалу 
в житловому будинку літ. «А» на АДРЕСА_1 , загальною площею 121,80 кв. м, в тому числі приміщення 42-1 42-11; визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 лютого 2012 року, видане виконавчим комітетом Чернівецької міської ради на нежитлові приміщення підвалу в житловому будинку літ. «А» на 
АДРЕСА_1 , загальною площею 121,80 кв. м, в тому числі приміщення 42-1 42-11, та скасування його державної реєстрації; визнання протиправним Переліку об`єктів комунальної власності міста Чернівців, які підлягають приватизації в 2012 році, затвердженого рішенням 18 сесії Чернівецької міської ради VI скликання від 29 грудня 2011 року № 363, в частині приватизації шляхом продажу з аукціону нежилих приміщень на АДРЕСА_1 (пункт 15 розділу 2 Переліку); визнання недійсним укладеного між Департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу від 12 квітня 2012 року № 1111 нежитлових приміщень підвалу в житловому будинку літ. «А» за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 121,80 кв. м, що складаються з приміщень 42-1 42-11, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іпатовою М. М., та скасування його державної реєстрації відмовити.
У задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання приміщення підвалу 
в житловому будинку літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1 згідно інвентарної справи 42-1 42-11 допоміжними приміщеннями багатоквартирного житлового будинку, функціональним призначенням яких на момент здачі будинку в експлуатацію було забезпечення експлуатації будинку, а саме його опалення (вбудована котельня); визнання недійсним укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 договору купівлі-продажу від 08 вересня 2017 року № 5649 нежитлових приміщень підвалу в житловому будинку літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 121,80 кв. м, що складаються з приміщень 42-1 42-11, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Олійник І. М., та скасування його державної реєстрації; визнання за ОСОБА_2 права власності на нежитлові приміщення підвалу в житловому будинку літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 121,80 кв. м, в тому числі приміщення 42-1 42-11 відмовити».
17.        Відмовивши в позовах, суд першої інстанції зазначив, що спірні нежитлові приміщення не належать до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку й не призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.
18.        Постановою Чернівецького апеляційного суду від 05 лютого 
2019 року апеляційні скарги ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишені без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду 
м. Чернівці від 11 вересня 2018 року залишено без змін.
Апеляційні скарги ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці 
від 08 листопада 2018 року задоволено частково. Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 листопада 2018 року скасовано. У позові ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним Переліку об`єктів комунальної власності міста Чернівці, які підлягають приватизації в 2012 році, затвердженого рішенням 18 сесії Чернівецької міської ради VI скликання від 29 грудня 2011 року № 363, 
в частині приватизації шляхом продажу з аукціону нежилих приміщень 
на АДРЕСА_1 (пункт 15 розділу 2 Переліку) відмовлено.
У позові ОСОБА_2 про визнання приміщення підвалу 42-1 42-11 у житловому будинку літ. «А» на 
АДРЕСА_1 допоміжними приміщеннями багатоквартирного житлового будинку, функціональним призначенням яких на момент здачі будинку в експлуатацію було забезпечення експлуатації будинку, а саме його опалення (вбудована котельня) та визнання за нею право спільної сумісної власності на нежитлові приміщення підвалу в житловому будинку літ. «А» на АДРЕСА_1 , загальною площею 121,80 кв. м, 
у тому числі приміщення 42-1 42-11, відмовлено.
19.        Залишаючи без змін рішення районного суду про відмову в позові, суд апеляційної інстанції погодився із його висновками, що спірні нежитлові приміщення не належать до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку й не призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.
20.        Скасовуючи додаткове рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд, змінив основне рішення у справі, шляхом викладення його резолютивної частини в іншій редакції, яка її дублює та доповнює, що суперечить положенням пункту 1 частини першої статті 270  ЦПК.
21.        Постановою Верховного Суду від 25 березня 2020 року касаційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 вересня 
2018 року, додаткове рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 листопада 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду 
від 05 лютого 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
22.        Постанова суду мотивована так:
-                  суд першої інстанції належним чином не встановив фактичні обставини справи та не оцінив докази у справі;
-                  суд апеляційної інстанції не усунув допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права.
23.        Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 29 квітня 2022 року у позові  ОСОБА_2 , ОСОБА_3  відмовлено. У позові третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_6 відмовлено.
Зазначено, що після набрання рішенням суду законної сили ухвала Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 травня 2020 року про забезпечення позову про накладення арешту на нежитлові приміщення - підвалу, загальною площею 121,8 кв. м, за адресою: 
АДРЕСА_1 , підлягає скасуванню.
24.        Відмовивши у позові ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що спірні нежитлові приміщення не належать до допоміжних приміщень багатоквартирного житлового будинку та не призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Згідно з експлікацією та поверховим планом підвалу будівлі літ. А на АДРЕСА_1 з вересня 
1958 року і до сьогодні приміщення загальною площею 121,80 кв. м позначені арабською літерою № 42-1 - 42-11, як вбудовані нежитлові приміщення.
25.        Щодо позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна недійсними, суд першої інстанції виходив з того, що ефективним способом захисту порушених прав позивачів є подання віндикаційного (речово-правового) позову. 
26.        Відмовивши в позові ОСОБА_6 , суд першої інстанції вказав, що дії працівників обласного бюро технічної інвентаризації та міського комунального бюро технічної інвентаризації щодо проведення поточної інвентаризації та внесення поточних змін в інвентарні справи відповідають вимогам Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна та є правомірними. 
27.        Проте суд відмовив у позовах з підстав пропуску позивачами позовної давності при звернення до суду.
28.        Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців 
від 20 травня 2022 року заяву представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 - адвоката Бартусевич В. М. про ухвалення додаткового рішення 
в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено.
Стягнено солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 
25 000 грн, які документально підтверджені. Стягнено солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 грн, які документально підтверджені.
29.        Додаткове рішення суду мотивоване тим, що ухвалюючи рішення 
від 29 квітня 2022 року у цій справі, суд не вирішив питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу. З урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого ним на виконання таких робіт, ціни позову, керуючись принципами розумності та справедливості, суд задовольнив заяви представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 - адвоката Бартусевич В. М. щодо стягнення з позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 понесених відповідачами витрат на правову допомогу.
30.        Постановою Чернівецького апеляційного суду від 14 жовтня 
2022 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_6 задоволено частково.
Змінено мотивувальну частину рішення Шевченківського районного суду 
м. Чернівців від 29 квітня 2022 року, виклавши її в редакції цієї постанови.
Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців 
від 20 травня 2022 року змінено.
Стягнено з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 по 8 333,33 грн з кожного на відшкодування судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в суді першої інстанції.
Стягнено з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 по 8 333,33 грн з кожного на відшкодування судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в суді першої інстанції.
Стягнено з ОСОБА_2 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 
по 2 500 грн з кожного на відшкодування судових витрат на оплату професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції.
Стягнено з ОСОБА_2 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 
по 2 500 грн з кожного на відшкодування судових витрат на оплату професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції.
31.        Постанова суду мотивована тим, що позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обрано неефективний спосіб захисту, тому суд першої інстанції помилково зробив висновок щодо безпідставності позову.
32.        У частині позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна недійсними, висновок суду першої інстанції про відмову 
в позові ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з підстав обрання позивачами неефективного способу захисту їхніх порушених прав є правильним. Обрання позивачами неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові, тому колегія суддів не вбачає необхідності надавати оцінку аргументам апеляційної скарги ОСОБА_2 по суті спору.
33.        Відмовляючи у позові ОСОБА_6 за необґрунтованістю, суд апеляційної інстанції виходив з того, що він не є ні власником, ні користувачем спірних нежитлових приміщень, тому його право оспорюваними рішеннями органу місцевого самоврядування, виданням свідоцтва про право власності на майно, державною реєстрацією права власності та укладеними договорами купівлі-продажу нерухомого майна не порушено. Отже, у позові не може бути відмовлено з підстав обрання неефективного способу захисту порушеного права.
34.        Постановою Верховного Суду від 14 лютого 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Чернівецького апеляційного суду від 14 жовтня 2022 року в частині вирішення справи за позовом ОСОБА_2 скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
35.        Направляючи справу на новий розгляд, колегія суддів виходила 
з такого:
-                  дійшовши висновку про неефективний спосіб захисту порушеного права, суд апеляційної інстанції належним чином не з`ясував підстави відмови суду першої інстанції у позові ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не взяв до уваги, що суд зробив одночасно висновок про те, що позивачі обрали неефективний спосіб захисту і пропустили позовну давність. Водночас із рішення суду першої інстанції незрозуміло, чи зробив суд висновок про порушення чи не порушення прав позивачів;
-                  з огляду на предмет спору висновок про ефективний спосіб захисту порушеного права у цій справі можливо зробити лише встановивши, чи є спірні приміщення № 42-1 - 42-11 у багатоквартирному будинку допоміжним чи нежитловим;
-                  з мотивів і висновків суду апеляційної інстанції неможливо зробити однозначний висновок, чи визнав суд порушеними права позивачів, чи є допоміжними підвальні приміщення будинку, загальною площею 121,80 кв. м, що складаються з приміщень 42-1 - 42-1.
-                  зробивши висновок, що позивачі обрали неефективний спосіб захисту, тому суд першої інстанції помилково зробив висновок щодо безпідставності позову, суд апеляційної інстанції не виклав мотиви і висновки, яке право позивачів порушено, на підставі яких доказів він дійшов такого висновку, 
з огляду на те, що суд першої інстанції не виклав мотиви щодо оцінки встановлених обставин у справі та доказів, а його висновки щодо відмови 
у позові є суперечливими та взаємовиключними;
-                  суд апеляційної інстанції з урахуванням доводів апеляційної скарги не встановив правовий режим спірних приміщень - допоміжні чи нежитлові, не з`ясував належним чином, чи є спірні приміщення за своїми технічними та юридичними характеристиками допоміжними, чи з самого початку вони будувалися як такі, використання яких мало інше призначення, ніж допоміжні приміщення, чи було у них розташоване технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до яких експлуатація житлового будинку є неможливою;
-                  суд апеляційної інстанції не з`ясував, чи виконав суд першої інстанції вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 25 березня 
2020 року, щодо встановлення фактичних обставин справи та оцінки доказів 
у справі;
-                  суд апеляційної інстанції не дав відповідь на питання щодо преюдиційності судових рішень у справі № 727/4986/17, на що посилалися заявники в апеляційній скарзі;
-                  вирішуючи спір, суду апеляційної інстанції необхідно з`ясувати позовні вимоги ОСОБА_2 , а також з урахуванням складності справи та тривалості її розгляду з`ясувати, чи суперечить закону спосіб захисту порушеного права ОСОБА_2 , як співвласника багатоквартирного будинку, щодо всіх позовних вимог відповідно до статті 5 ЦПК.
IV. Короткий зміст постанови апеляційного суду після останнього перегляду
36.        Постановою Чернівецького апеляційного суду від 05 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2  задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 квітня 2022 року змінено 
в мотивувальній частині, викладено її в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення районного суду залишено без змін.
37.        Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці 
від 20 травня 2022 року змінено. 
Стягнено з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 
по 8 333,33 грн з кожної на відшкодування судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в суді першої інстанції.
Стягнено з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 , який 
є правонаступником ОСОБА_5 , з кожної на відшкодування судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в суді першої інстанції.
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 500 грн на відшкодування судових витрат на оплату професійної правничої допомоги 
у суді апеляційної інстанції.
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 , який 
є правонаступником ОСОБА_5 , 2 500 грн на відшкодування судових витрат на оплату професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції.
38.        Змінюючи рішення районного суду, апеляційний суд виходив з такого:
-                  спірне нежитлове приміщення будувалося як приміщення котельні 
з метою здійснення опалення багатоквартирного будинку на  АДРЕСА_1 , без віднесення його до нежитлових вбудовано-прибудованих приміщень;
-                  відсутні докази того, що спірне приміщення будувалося як нежитлове приміщення, використання якого мало призначення для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо);
-                  ефективним способом захисту порушених прав ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є подання віндикаційного (речово-правового) позову;
-                  оскільки між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та міською радою, 
ОСОБА_1 , ОСОБА_5 не виникали договірні відносини, тому визнання договорів купівлі-продажу недійсними не є ефективним способом захисту, бо не приводить до їх поновлення, правомірним способом захисту буде звернення до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння;
-                  обраний спосіб захисту у вигляді визнання протиправним та скасування пункту 1.2 рішення виконавчого комітету; визнання протиправним рішення 
18 сесії міської ради в частині затвердження переліку об`єктів комунальної власності міста Чернівці, які підлягають приватизації в 2012 році, шляхом продажу з аукціону нежилих приміщень на АДРЕСА_1 (пункт 15 розділу 2 Переліку); визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 лютого 2012 року, виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради на нежитлові приміщення підвалу 
в житловому будинку літ. «А» на АДРЕСА_1 , загальною площею 121,80 кв. м, в тому числі приміщення 42-1 - 42-11, та скасування його державної реєстрації є неефективним, оскільки задоволення позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення, яке вже було реалізоване і вичерпало свою дію, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на підставі наведеного рішення, не призведе до відновлення права власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а, отже, потребуватиме додаткових засобів захисту.
-                  оскільки строк позовної давності на звернення до суду з цим позовом 
у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 розпочався з часу повідомлення Чернівецьким міським головою від 05 грудня 2014 року № П-3317/0-01/10 про приватизацію нежилих приміщень 42-1 - 42-11 на вул. Ватутіна, 1, то вони звернулися до суду в межах позовної давності;
-                  Змінюючи додаткове рішення районного суду, апеляційний суд виходив з такого: 
-                  ураховуючи складність справи та виконаних адвокатом 
Бартусевич В. М. робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, тривалість розгляду справи, реальність надання адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), виходячи 
з конкретних обставин справи, зокрема ціни позову, а також відсутність клопотання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 щодо зменшення судових витрат 
з обґрунтуванням неспівмірності заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано стягнув на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_1 по 25 000 грн витрат на професійну правничу допомогу;
-                  разом з тим, з урахуванням залишення без змін постановою Верховного Суду від 14 лютого 2024 року постанови Чернівецького апеляційного суду від 14 жовтня 2022 року в частині вирішення справи за позовом ОСОБА_6 , якою додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 травня 2022 року змінено в частині стягнення 
з ОСОБА_2 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 грн солідарно, стягнення 
з ОСОБА_2 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 грн солідарно, апеляційний суд дійшов висновку, що з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати з надання професійної правничої допомоги 
в суді першої інстанції в сумі 8 333,33 грн з кожної, на користь  ОСОБА_4 , який є правонаступником ОСОБА_5 , витрати з надання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції в сумі 8 333, 33 грн з кожної;
-                  також апеляційний суд погодився з висновком районного суду про відшкодування ОСОБА_5 та ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 5 000 грн кожному.
-                  разом з тим, апеляційний суд з огляду на залишення постановою Верховного Суду від 14 лютого 2024 року постанови Чернівецького апеляційного суду від 14 жовтня 2022 року в частині вирішення справи за позовом ОСОБА_6 без змін, дійшов висновку про стягнення 
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат з надання професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції в сумі 2 500 грн, на користь  ОСОБА_4 , який є правонаступником ОСОБА_5 , витрат з надання професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції в сумі 2 500 грн.
IV. Короткий зміст вимог касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
39.        У касаційній скарзі ОСОБА_1  вказує, що постанова апеляційного суду оскаржується нею лише в частині мотивів та висновків, викладених 
у його мотивувальній частині про те, що спірне приміщення є допоміжним приміщенням багатоквартирного будинку в якому розташовані електроустановка ВРЩ-04кВ та електромережі для живлення житлового будинку, оскільки вказані висновки можна використати як преюдиційні обставини при зверненні з позовом на загальних підставах обравши ефективний спосіб захисту, у зв`язку з чим просить змінити мотивувальну частину оскаржуваного судового рішення.
40.        Касаційна скарга  ОСОБА_1 мотивована такими обставинами:
-                  відсутній висновок Верховного Суду щодо застосуванням у подібних правовідносинах пунктів 1, 23 Порядку № 690, пункту 65 Порядку № 488, розділів 4, 8 Інструкції № 127, та їх співвідношення зі статтею 382 ЦПК, статтею 1 Закону № 2482- ХІІ, статтею 4 ЖК;
-                  суд апеляційної інстанції не дослідив та не надав правової оцінки зібраним у справі доказам, зокрема, поясненням обласного бюро технічної інвентаризації від 20 липня 2017 року, листу МКП «Чернівцітеплокомуненерго» від 17 жовтня 2017 року № 1948, листу обслуговуючого КЖРЕП № 6 
від 16 лютого 2018 року № 78/01-08, інформації КЖРЕП № 6 від 27 серпня 
2020 року щодо всіх інженерних комунікацій та мереж, листу від 28 грудня 2020 року № 46 ПП «Елма», листу ПАТ «Енергопостачальна компанія «Чернівціобленерго» від 15 лютого 2018 року № 219.
41.        У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить оскаржувані нею судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
42.        Касаційна скарга  ОСОБА_2  мотивована такими обставинами:
-                  суди на власний розсуд змінили позовні вимоги, заявлені позивачем-1, чим порушили норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору по суті, оскільки суди розглядали вимоги які не заявлені 
у позові;
-                  справу розглянуто неповноважним складом суду;
-                  суд першої інстанції у рішенні від 29 квітня 2022 року не розглядав 6 вимог ОСОБА_2 , вказані у новій редакції позовної заяви від 05 грудня 
2017 року (том 2 а. с. 104-121), а розглядав 8 вимог, які викладені 
у первинному позові від 29 червня 2017 року (том 1, а. с. 10-22) - разом 
із вимогами, викладеними у заяві від 16 січня 2018 року (том 4, а. с. 54-57),поданої з порушенням строків встановлених статтею 49 ЦПК, яка по суті 
є заявою «про зміну підстав і предмета позову»;
-                  апеляційний суд вказані недоліки не усунув, розглянувши також вимоги позивача-1, викладені у позові (у новій редакції) від 05 грудня 
2017 року (том 2, а. с. 104-121);
-                  з урахуванням вищевикладеного та враховуючи ту обставину, що позивач подала заяву від 16 січня 2018 року з новими вимогами 
(том 4, а. с. 54-57), де фактично збільшила частину заявлених позовних вимог, заявила нові вимоги, чим змінила предмет позову з пропуском установленого законом строку для подання до суду заяви про збільшення позовних вимог, зміну предмета позову, - вказана заява повинна була бути залишена судом без розгляду, чого судами не було зроблено;
-                  суд апеляційної інстанції встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, а саме: заяви від 16 січня 
2018 року, так як вказана заява була залишена судом першої інстанції 
у 2017 року без розгляду без постановлення ухвали;
-                  апеляційний суд у постанові від 05 червня 2024 року не виконав вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 14 лютого 2024 року та не перевірив законність вимог ОСОБА_2 ;
-                  апеляційний суд необґрунтовано відхилив заяву ОСОБА_2 від 30 травня 2024 року щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;
-                  суди безпідставно відмовили в позові з підстав обрання ОСОБА_2 неефективного способу захисту;
-                  суди ухвалили рішення всупереч частині п`ятій статті 82 ЦПК, не врахувавши обставини, встановлені у справі № 727/4986/17 з тими самими позивачами та відповідачами;
-                  суд першої інстанції у рішенні від 29 квітня 2022 року не виконав вказівки викладені у постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року, проігнорував надані позивачами докази, які вказують на статус приміщень як «допоміжні»;
-                  також апеляційний суд не звернув увагу на той факт, що в резолютивній частині рішення Шевченківського райсуду м. Чернівців від 29 квітня 2022 року після переліку третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідачів, зазначена вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння», у якій відмовлено, що свідчить про те, що така вимога розглядалася судами;
-                  з цих підстав висновок судів, що вимога про витребування майна 
з чужого незаконного володіння змінювалася на іншу вимогу 
є безпідставним, що свідчить про порушення права ОСОБА_2 на справедливий суд в аспекті доступу до суду, який гарантований статтею 6 пунктом 1 Конвенції.
43.        Додаткове рішення Шевченківського суду від 20 травня 2022 року 
в частині стягнення витрат, понесених відповідачами на правову допомогу, надану адвокатом Бартусевичем В. М., ОСОБА_2 вважає незаконним з таких підстав:
-                  помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що сторони 
у судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про дату, час та місце судового засідання, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про повідомлення сторін, що позбавило можливості позивачів доводити неспівмірність цих витрат;
-                  адвокат Бартусевич В. М. не надала детальний опис виконаних робіт (наданих послуг), та здійснених нею витрат, не направила копії заяви про ухвалення додаткового рішення позивачам, що позбавило можливості позивачів доводити неспівмірність цих витрат.
V. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
44.        28 жовтня 2024 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , просила відмовити у її задоволенні, навівши такі мотиви: 
-                  мотиви та підстави, зазначені у касаційній скарзі ОСОБА_1 щодо зміни мотивувальної частині постанови апеляційного суду є безпідставними та необґрунтованими, оскільки мотивувальна частина рішення суду апеляційної інстанції ухвалена відповідно до вимог чинного законодавства, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, які надавались суду, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності;
-                  апеляційний суд належним чином дослідив надані докази (технічні документи) та встановив юридичні факти належності спірних приміщень «котельні» до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку;
-                   ОСОБА_1 не сплатила судовийзбір за подання касаційної скарги 
у повному обсязі, тому скарга не повинна розглядатися.
VI. Рух справи в суді касаційної інстанції
45.        26 липня 2024 року представник ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою на постанову апеляційного суду.
46.        26 липня 2024 року ОСОБА_2 звернулася із касаційною скаргою на рішення суду першої інстанції, додаткове рішення цього ж суду та постанову апеляційного суду.
47.        Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2024 року поновлено 
ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження.
48.        Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2024 року поновлено ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження, відмовлено у задоволенні клопотання позивача-1 про зупинення виконання оскаржуваних нею судових нею рішень.
49.        30 вересня 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
50.        Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2025 року справу призначено до судового розгляду.
VII. Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій 
51.         ОСОБА_2 та ОСОБА_42 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15 серпня 1997 року.
52.        Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 січня 2017 року № 78693078, квартира АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності  ОСОБА_3 .
53.        Відповідно до акта державної прийомки будівлі від 23 грудня 1957 року, засвідченим рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради депутатів трудящих від 27 грудня 1957 року № 547/24, забудовником будинку на 
АДРЕСА_4 .        У первинній інвентарній справі на цей будинок, заведеної Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації у лютому 1958 року, 
№ 9113 арабськими цифрами позначені приміщення 41 загальною 
площею 129,6 кв. м, приміщення 42 загальною площею 119,0 кв. м, приміщення 43 загальною площею 286,4 кв. м, приміщення 44 загальною площею 249,6 кв. м, приміщення 45 загальною площею 66,2 кв. м та квартири.
55.        Згідно з технічною характеристикою багатоквартирного будинку, виконаної 19 грудня 2011 року у первинній інвентарній справі на цей будинок, заведеної Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації у лютому 1958 року, № 9113 у будинку нежитлові приміщення складають 
603 кв. м, квартири 1993 кв. м.
56.        Відповідно до експлікації первинної інвентарної справи на цей будинок, заведеною Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації у лютому 1958 року, № 9113 спірні приміщення позначені 
як 1 - угольна, 2 - коридор, 3 - моторна, 4 - кладова, 5 - коридор, 6 - санвузол, 
7 - котельна, 8 - котельна, 9 - кладова із зазначенням службового призначення.
57.        Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради депутатів трудящих від 09 березня 1967 року № 110/6 організовано дирекцію об`єднаних котелень та теплових мереж на госпрозрахунковому розрахунку 
з підпорядкуванням міськжитлоуправлінню.
58.        За повідомленням МКП «Чернівцітеплокомуненерго» від 17 жовтня 
2017 року в складі Дирекції об`єднаних котелень та теплових мереж входила газова котельня «Ватутіна» на вул. Ватутіна, 1 (Стапана Бандери, 1).
59.        Зазначене підприємство змінювало свою назву і наказом Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» (далі - МКП «Чернівцітеплокомуненерго») від 25 грудня 2008 року № 271-в з балансу підприємства була списана котельня «Ватутіна».
60.        Згідно з актом приймання-передачі у комунальну власність територіальної громади м. Чернівці об`єктів нерухомості (котелень) та мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання від ОДКП «Чернівцітепломережа» на баланс МКП «Чернівцітеплокомуненерго», затвердженого рішенням 7 сесії міської ради 5 скликання від 28 вересня 
2006 року № 114, передано по котельні вул. Ватутіна,1 котел в кількості 
2 штук, автоматику, насос, приміщення котельні не передавалося.
61.        Відповідно до повідомлення МКП «Чернівцітеплокомуненерго» 
від 05 жовтня 2017 року № 1879 на вул. Степна Бандери, 1 (колишня Ватутіна) підприємству було передано на баланс лише обладнання для котельні, яке знаходилось у цьому будинку (два котли НІІСТУ-5, автоматика АГОК 66 та носос К-45/55). За обліковими даними регістрів бухгалтерського обліку підприємства в 2008 році все обладнання для котельні в даному будинку було демонтовано, ліквідовано та списано з балансу підприємства.
62.        До матеріалів справи приєднано інвентарну справу Чернівецького обласного бюро технічної інвентаризації на вбудовану котельню 
на АДРЕСА_1 користувача ОДКП «Чернівціоблтепломережа».
63.        Відповідно до експлікації наведеної інвентарної справи на вбудовану котельню спірні приміщення за номером 42 позначені як 1 - коридор, 
2 - коридор, 3 - насосна, 4 - електрощитова, 5 - коридор, 6 - санвузол, 
7 - котельна, 8 - котельна, 9 - кладова, 10 - умивальник, 11 - уборна, 
12 - підсобне приміщення.
64.        Пунктом 2 рішення 18 сесії 6 скликання Чернівецької міської ради 
від 29 грудня 2011 року № 363 «Про хід приватизації об`єктів комунальної власності міста Чернівців в 2011 році та перелік об`єктів комунальної власності міста Чернівців, які підлягають приватизації в 2012 році» затверджено перелік об`єктів комунальної власності міста Чернівців, які підлягають приватизації в 2012 році, до якого було включено за порядковим № 15 нежитлове приміщення підвалу літ. «А» на вул. Ватутіна, 1.
65.        За зверненням начальника управління обліку використання та приватизації майна департаменту економіки Чернівецької міської ради 
від 09 листопада 2011 року № 2739 проведено інвентаризацію нежилих приміщень колишньої котельні на АДРЕСА_1 .
66.        06 грудня 2011 року Чернівецьким міським комунальним бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на нежитлові приміщення 
в житловому будинку на АДРЕСА_1 із зазначенням власника територіальна громада м. Чернівці.
67.        Відповідно до експлікації наведеної інвентарної справи на нежитлові приміщення в житловому будинку на АДРЕСА_1 власника територіальної громади м. Чернівці спірні приміщення за номером 42 позначені 
як 1 - коридор, 2 - приміщення, 3 - коридор, 4 - приміщення, 5 - електрощитова, 6 - коридор, 7 - коридор, 8 - коридор, 9 - вбиральня, 10 - приміщення, 
11 - приміщення.
68.        Згідно з наказом Департаменту економіки Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 06 квітня 2012 року № 32 визначено здійснити продаж нежилих приміщень шляхом викупу ОСОБА_1 по ціні 
280 624,80грн.
69.        12 квітня 2012 року між Департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення підвалу на АДРЕСА_1 .
70.        Між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу, який посвідчений 08 вересня 2017 року приватним нотаріусом, зареєстрований 
в реєстрі за номером 5649, предметом якого є нежитлові приміщення № 42-1 - 42-11 загальною площею 121,80 кв. м., що розташовані АДРЕСА_1 .
71.        Згідно з актом інспектора Чернівецького РЕМ Публічного акціонерного товариства Енергетичної компанії «Чернівціобленерго» Крокош А. М. 
від 02 грудня 2014 року відтворено схему живлення споживачів електричної енергії у будинку на 
АДРЕСА_5 .        Відповідно до повідомлення Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії 
в Чернівецькій області від 18 травня 2017 року № 29-20/21-192 електропостачання будинку на АДРЕСА_1 здійснюється від розподільчого щита ВРЩ-04 кВ, який знаходиться на балансі ЖРЕП-6, розташований у підвальному приміщенні у задовільному стані (власник ОСОБА_1 ), яка зобов`язалася надавати доступ електротехнічному персоналу до ВРЩ-04 кВ та своєю заявою від 06 січня 2016 року зобов`язалася надавати доступ працівникам ЖРЕП-6.
73.        20 листопада 2017 року приватним підприємством «Елма» на замовлення ОСОБА_5 розроблений робочий проєкт на винесення із приміщення колишньої котельні розподільчого щита та існуючих кабельних мереж.
74.        06 січня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до ЖРЕП-6 із заявою про те, що вона як власник нежитлового приміщення (колишня котельня) згідно договору купівлі-продажу від 12 квітня 2012 року, зобов`язалася надавати доступ працівників ЖРЕП до вказаного приміщення.
75.        Згідно з висновком № ЕС-1704-1-1533.20 судової будівельно-технічної експертизи, складеного 04 вересня 2020 року судовим експертом 
ТОВ «Судова незалежна експертиза України» Гайда Б. Я., встановлено таке: нежитлові приміщення № 42-1 - 42-11 мають окремий вхід ізольований самостійним об`єктом цивільно-правових відносин; в нежитлових приміщеннях № 42-1 - 42-11 не виявлено технічного обладнання інженерних мереж електропостачання, водопостачання, каналізації, газопостачання та опалення, передбаченого для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців; в нежитлових приміщеннях 
№ 42-1 - 42-11 не виявлено загальнобудинкових мереж, на яких в межах цих приміщень розташовані прилади обліку, запірна арматура тощо; технічне обладнання, запірна арматура загальнобудинкових мереж, тощо, необхідні для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, знаходяться за межами нежитлових приміщеннях № 42-1 - 42-11; нежитлові приміщення № 42-1 - 42-11, розташовані в житловому будинку АДРЕСА_1 не належать до допоміжних приміщень багатоквартирного житлового будинку та не призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.
76.        Відповідно до висновку експертного будівельного-технічного дослідження експерта Лобова А. І. від 23 жовтня 2020 року № 33-10/2020-ОБ щодо підвальних приміщень № 42 у багатоповерховому житловому будинку на АДРЕСА_1 для встановлення їх правового функціонального призначення в структурі житлового будинку спірні підвальні приміщення 42-1 - 42-11 належать до категорії допоміжних приміщень в структурі житлового будинку, тобто котельня (цільове призначення) не зникає з демонтажем котлів.
77.        Відповідно до листа КЖРЕП № 6 від 27 серпня 2020 року № 279/01-08 «Про повідомлення інформації щодо всіх інженерних комунікацій та мереж (електрика, вода, газ, центральне опалення, димовентканали) житлового будинку АДРЕСА_1 » випливає: електропостачання житлового будинку АДРЕСА_1 (квартир та нежитлових приміщень) здійснюється від трансформаторної підстанції ТП 131 через розподільчі шафи, які встановлені в коридорах кожного з трьох під`їздів на першому поверсі; водопостачання житлового будинку АДРЕСА_1 підключено до міської мережі водопостачання. Загальнобудинковий водомірний вузол у будинку відсутній, облік водопостачання здійснюється через квартирні лічильники. Запірна арматура для перекриття водопостачання будинку знаходиться в оглядовому колодязі перед аркою будинку на рівні першого поверху та у приміщеннях підвального поверху 
№ Х та № 41-11; водовідведення (каналізація) житлового будинку 
АДРЕСА_1 підключено до міської мережі каналізації. Водовідведення здійснюється в 5 каналізаційних колодязях, розташованих 
у дворі будинку; газопостачання будинку АДРЕСА_1 підключено до мережі газопостачання. Запірна арматура загальнобудинкових газових мереж розташована в арці будинку на рівні першого поверху; опалення будинку АДРЕСА_1 - центральне опалення відсутнє.
78.        За змістом приєднаного до матеріалів справи попередження 
МКП «Чернівцітеплокомуненерго» мешканцю квартири 
АДРЕСА_6 від 14 травня 2008 року № 1041 в наступному опалювальному сезоні 2008-2009 роки житлові будинки, які опалювались від котельні «Ватутіна», не будуть опалюватись від мереж централізованого теплопостачання. Вищезазначені котельні недоцільно експлуатувати, 
у зв`язку з тим, що більшість квартир відключилось від теплових мереж та влаштувало автономне опалення, що призвело до розбалансування загально будинкових систем і зниження теплового навантаження. Пропонується вжити заходів щодо забезпечення теплом приміщень квартир в зимовий період.
VIII. Позиція Верховного Суду
79.        Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах розгляду справи судом касаційної інстанції (див. пункт 7), Верховний Суд зазначає таке.
Характер спірних правовідносин
80.        Верховний Суд зауважує, що під час вирішення цього спору важливим є визначення правового статусу спірного приміщення № 42-1 - 42-11 у багатоквартирному будинку, а саме, чи належить спірне приміщення до числа допоміжних, чи є нежитловим приміщенням у структурі житлового будинку.
81.        Так, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав (частина друга статті 382 ЦК).
82.        Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення) (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).
83.        Нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна (пункт 3 частини першої статті 2 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).
84.        Згідно з частинами першою та другою статті 369 ЦК співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
85.        У рішенні Конституційного Суду України у справі про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків 
від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 зазначено, що в аспекті конституційного звернення і конституційного подання положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону № 2482- ХІІ треба розуміти так: допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні тощо) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку 
є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні 
з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард 
у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.
86.        Крім того, згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.
87.        Верховний Суд, направляючи цю справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, вказав, що для правильного вирішення спору необхідно встановити правовий режим спірних приміщень - допоміжні чи нежитлові, з`ясувати належним чином, чи є спірні приміщення за своїми технічними та юридичними характеристиками допоміжними, чи з самого початку вони будувалися як такі, використання яких мало інше призначення, ніж допоміжні приміщення, чи було у них розташоване технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до яких експлуатація житлового будинку є неможливою.
88.        Відповідно до частини першої статті 417 ЦПК вказівки, що містяться 
в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
89.        Апеляційний суд, дослідивши акт державної прийомки будівлі 
від 23 грудня 1957 року, засвідчений рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради депутатів трудящих від 27 грудня 1957 року 
№ 547/24, експлікацію первинної інвентарної справи на будинок 
на АДРЕСА_1 , заведеної Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації у лютому 1958 року 
№ 9113, встановив, що спірне приміщення підвалу загальною 
площею 121,80 кв. м, що складається з приміщень 42-1 - 42-11, будувалося як приміщення котельні без віднесення його до нежитлових вбудовано-прибудованих приміщень; докази, що спірне приміщення будувалося як нежитлове приміщення, використання якого мало призначення для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо) у матеріалах справи відсутні.
90.        Суд апеляційної інстанції під час нового перегляду справи, врахувавши вказівки суду касаційної інстанції, оцінивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку, що приміщення котельні будувалося з метою здійснення опалення багатоквартирного будинку на АДРЕСА_1 , тобто задоволення побутових потреб співвласників будинку, у зв`язку з чим приміщення підвалу загальною площею 121,80 кв. м, 
є допоміжним.
91.        Також, апеляційний суд, дослідивши попередження МКП «Чернівцітеплокомуненерго» від 14 травня 2008 року № 1041, правильно вказав, що за відсутності інших доказів, немає підстав стверджувати, що ця котельня була громадською, використовувалася для обслуговування побутових потреб не тільки співвласників будинку. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази зміни статусу приміщень 42-1 - 42-11 на нежитлові приміщення з метою здійснення діяльності у котельні. Відповідно до експлікації інвентарної справи Чернівецького обласного бюро технічної інвентаризації на вбудовану котельню на АДРЕСА_1 припинено використання приміщення 42-1 - 42-11 за функціональним призначенням котельні у 2008 році.
92.        Суд апеляційної інстанції, дослідивши вказані вище документи, встановив, що реєстрація підвального приміщення 42-1 - 42-11 як окремого об`єкта нерухомого майна відбулася у зв`язку із прийняттям оспорюваного рішення органу місцевого самоврядування, в результаті чого дійшов висновку, що зміна цільового призначення підвального приміщення 42-1 - 42-11 на нежитлове приміщення відбулась без прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування та без згоди власників квартир багатоквартирного будинку.
93.        Апеляційний суд, відхиляючи висновок будівельно-технічної експертизи експерта Гайди Б. Я. від 04 вересня 2020 року № ЕС-1704-1-1533.20, згідно 
з яким у нежитлових приміщеннях № 42-1 - 42-11, розташованих 
у підвальному поверсі житлового будинку на АДРЕСА_1 , не виявлено технічного обладнання інженерних мереж електропостачання, передбаченого для забезпечення експлуатації будинку, виходив з того, що вказані висновки суперечить матеріалам справи та ґрунтуються лише на порядку та умовах фактичної експлуатації спірних приміщень на момент проведення експертизи. 
94.        Зокрема, встановлено, що ПП «Елма» на замовлення ОСОБА_5 
20 листопада 2017 року розроблений робочий проєкт на винесення із приміщення колишньої котельні розподільчого щита та існуючих кабельних мереж, проте у матеріалах справи відсутні докази припинення електропостачання будинку від розподільчого щита ВРЩ-04 кВ, який розташований у підвальному приміщенні, належному на праві власності ОСОБА_1 .
95.        Також апеляційний суд відхилив висновок експертного будівельного-технічного дослідження експерта Лобова А. І. від 23 жовтня 2020 року 
№ 33-10/2020-ОБ щодо підвальних приміщень № 42 у багатоповерховому житловому будинку на АДРЕСА_1 для встановлення їх правового функціонального призначення в структурі житлового будинку, оскільки він не є належним доказом.
96.        З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що припинення використання приміщення 42-1 - 42-11 в будинку на АДРЕСА_1 за функціональним призначенням котельні не змінює правового статусу цих допоміжних приміщень.
97.        Таким чином, у спірних правовідносинах встановлені судами обставини справи свідчать, що права позивача ОСОБА_2 порушені.
Щодо доводів ОСОБА_1 .
98.        Відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування пунктів 1, 23 Порядку № 690, пункту 65 Порядку № 488, розділів 4, 8 Інструкції № 127, та їх співвідношення зі статтею 382 ЦПК, статтею 1 Закону № 2482- ХІІ, статтею 4 ЖК, у подібних правовідносинах, не має вирішального правового значення для спірних правовідносин з урахуванням предмета спору, оскільки обставини, на які посилалася ОСОБА_1 у касаційній скарзі, не знайшли свого підтвердження.
99.        Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , що суд апеляційної інстанції не дослідив та не надав правової оцінки зібраним у справі доказам, зокрема, поясненням обласного бюро технічної інвентаризації від 20 липня 2017 року, листу МКП «Чернівцітеплокомуненерго» від 17 жовтня 2017 року № 1948, листу обслуговуючого КЖРЕП № 6від 16 лютого 2018 року № 78/01-08, інформації КЖРЕП № 6 від 27 серпня 2020 року щодо всіх інженерних комунікацій та мереж, листу від 28 грудня 2020 року № 46 ПП «Елма», листу ПАТ «Енергопостачальна компанія «Чернівціобленерго» від 15 лютого 2018 року № 219, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями встановлювати обставини справи та оцінювати докази (див. постанову Верховного Суду 
від 13 листопада 2019 року по справі № 207/1385/16-ц (провадження 
№ 61-23193св18)).
Щодо вимог ОСОБА_2 
100.      ОСОБА_2 , остаточно сформувавши свої вимоги, просила:
-                  визнати приміщення допоміжними;
-                  визнати протиправним та скасувати пункт 1.2 рішення виконавчого комітету;
-                  визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане на спірні нежитлові приміщення, та скасувати його державну реєстрацію;
-                  визнати протиправним перелік об`єктів комунальної власності;
-                  визнати недійсним укладений між департаментом та ОСОБА_1 договір купівлі-продажу спірних нежитлових приміщень та скасувати його державну реєстрацію;
-                  визнати недійсним укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 договір купівлі-продажу спірних нежитлових приміщень та скасувати його державну реєстрацію.
101.     Узагальнені доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про розгляд судами вимог, які нею не заявлялися, та розгляд вимог, які викладені у заяві від 16 січня 2018 року, яка подана з порушенням строків, встановлених статтею 49 ЦПК, та мала бути залишена судами без розгляду, що свідчить про порушення судами норм процесуального права, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
102.     15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 
2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VІІІ), яким ЦПК викладено у новій редакції.
103.      ОСОБА_2 звернулася з первісними вимогами 29 червня 
2017 року (том 1, а. с. 10), які 05 грудня 2022 року доповнено додатковою позовною вимогою про витребування з володіння ОСОБА_5 нежитлових приміщень - підвалу (том 2, а. с. 108), яка прийнята судом першої інстанції до спільного розгляду 07 грудня 2017 року.
104.     16 січня 2018 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про зміну предмета позову, змінивши заявлену раніше вимогу про витребування спірного майна від ОСОБА_5 на вимогу про визнання за нею права спільної сумісної власності на спірні нежитлові приміщення (том 4, а. с. 54).
105.     У вказаній заяві від 16 січня 2018 року ОСОБА_2 чітко вказує, що у зв`язку з тим, що провадження у справі відкрито до набуття чинності ЦПК у редакції від 15 грудня 2017 року, підготовче провадження не проводилося, по суті розгляд справи не розпочинався, тому вона відповідно до частини третьої статті 49 ЦПК до закінчення підготовчого засідання змінює предмет позову. Крім того, вказала, що цією заявою замінює заявлену раніше позовну вимогу про витребування спірного майна на позовну вимогу про визнання права спільної сумісної власності на спірні приміщення (том 4, 
а. с. 55)
106.     Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК 
у редакції Закону України № 2147-VIII справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
107.     З матеріалів справи вбачається, що дійсно провадження 
у справі відкрито за час дії ЦПК 2004 року, на час звернення позивачів 
із заявою 16 січня 2018 року чинним був ЦПК 2017 року, суд до розгляду справи по суті не переходив, отже, суди обґрунтовано розглядали справу 
з урахуванням вимог, вказаних у заяві ОСОБА_2 про зміну предмета, тобто без вимоги про витребування майна.
Тому посилання в касаційній скарзі ОСОБА_2 на те, що судами розглядалася вимога про витребування майна, оскільки у резолютивній частині рішення Шевченківського райсуду м. Чернівців від 29 квітня 2022 року після переліку третіх осіб зазначена така вимога, колегія суддів не бере до уваги.

Щодо способів захисту
108.     Суд апеляційної інстанції послався на те, що ОСОБА_2 обрала неналежні способи захисту, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
109.     Далі Верховний Суд аналізує належність способів захисту.
110.     В першу чергу Верховний Суд звертає увагу на те, що загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначений у статті 16 ЦК, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
111.     Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію про те, що неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (провадження № 12-61гс21)).
Щодо вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 12 квітня 2012 року № 1111, скасування його державної реєстрації, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 08 вересня 2017 року № 5649
112.     Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 16 ЦК).
113.     Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
114.     Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК).
115.     Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК).
116.     Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
117.     У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.
118.     В ЦК закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.
119.     Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, рецисорний позов).
120.     Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.
121.     Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
122.     Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття прав взагалі).
123.     Тлумачення статей 215, 216 ЦК свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.
124.     Верховний Суд раніше робив висновки щодо захисту прав власників квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.
125.     У постанові Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 711/10912/17 (провадження № 61-45272св18) вказано, що під час судового розгляду відповідачами не було спростовано належними та допустимими доказами, що спірне підсобне приміщення не належить співвласникам будинку та має інший правовий статус ніж визначений законом для таких приміщень. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачі розпорядилися майном, а саме: підвальним підсобним приміщенням, яке належить на праві спільної сумісної власності всім співвласникам спірного житлового будинку. Укладанням оспорюваної додаткової угоди до інвестиційного договору з наступною державною реєстрацією права власності на підвальне підсобне приміщення цього житлового будинку відповідачі позбавили співвласників будинку права спільної сумісної власності на це приміщення. З такими висновками погодився й Верховний Суд».
126.     У постанові від 06 квітня 2022 року справа № 461/5209/19 (провадження № 61-20295св21) Верховний Суд висновував, що, установивши, що спірні приміщення належать до допоміжних приміщень у багатоквартирному будинку, суди зробили помилковий висновок про відсутність підстав для задоволення позову. Тому було задоволено вимоги про визнання недійсним договору дарування та скасування запису про державну реєстрацію права власності.
127.     У постанові Верховного Суду від 25 липня 2024 року справа № 756/10964/19 (провадження № 61-7434св24) як належні способи захисту прав співвласників допоміжних приміщень було визнано визнання недійсним договору та скасування рішення державного реєстратора.
128.     Такий підхід підлягає застосуванню у цій справі і свідчить про те, що вимоги про визнання недійсними договорів та скасування їх реєстрації 
є належним способом захисту у спірних правовідносинах.
129.     Тому судові рішення в частині відмови у задоволенні вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 12 квітня 2012 року № 1111 із вимогою про скасування його державної реєстрації, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 08 вересня 2017 року № 5649 належить скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в цій частині.
Щодо вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування його державної реєстрації, скасування державної реєстрації договору купівлі-продажу від 08 вересня 2017 року № 5649, визнання права спільної сумісної власності на допоміжні приміщення багатоквартирного житлового будинку
130.     У статті 328 ЦК встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
131.     Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК).
132.     Верховний Суд підкреслює, що свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється, тобто оспорюване свідоцтво про право власності не породжує виникнення у відповідача відповідного права. Тому вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування його державної реєстрації не підлягають задоволенню.
133.     Вимога про скасування державної реєстрації договору купівлі-продажу від 08 вересня 2017 року № 5649 також не підлягає задоволенню з огляду на її неналежність, оскільки законодавство України на момент укладення вказаного договору не передбачало його державну реєстрацію.
134.     Також апеляційний суд зробив правильний висновок щодо неналежності вимоги про визнання права власності співвласників багатоквартирного будинку на приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), оскільки вони перебувають у спільній власності всіх співвласників багатоквартирного будинку в силу закону. 
135.     За таких обставин оскаржуване рішення в цій частині підлягає залишенню без змін.
Щодо вимог про визнання протиправним та скасування пункту 1.2 рішення виконавчого комітету та визнання протиправним переліку об`єктів комунальної власності, які підлягають приватизації
136.     Верховний Суд повторює, що особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 
2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18)).
137.     Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-84гс20)).
138.     Відповідно до пункту 10 частини другої статті 16 ЦК способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
139.     Верховний Суд у постанові від 19 жовтня 2020 року у справі 
№ 520/3286/19 (адміністративне провадження № К/9901/20366/19) зазначив, що за змістом статей 15-16, 21 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права.
140.     Отже, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки право власності на спірні нежитлові приміщення оформлене за ОСОБА_1 
в результаті затвердження переліку об`єктів комунальної власності 
м. Чернівці, які підлягають приватизації в 2012 році, та рішення виконавчого комітету від 14 лютого 2012 року № 89/3 «Про оформлення права комунальної власності на об`єкти нерухомості, що належать територіальній громаді 
м. Чернівці», яким оформлено право комунальної власності територіальної громади м. Чернівці на спірні нежитлові приміщення, які суперечать актам цивільного законодавства, тому пункт 15 розділу 2 Переліку в частині приватизації, шляхом продажу з аукціону нежилих приміщень на АДРЕСА_1 та пункт 1.2 рішення виконавчого комітету порушують цивільне право ОСОБА_2 і підлягають визнанню протиправними та скасуванню.
141.     За таких обставин оскаржувані рішення в цій частині підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову в цій частині.
Щодо вимог про визнання приміщення допоміжними
142.     Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя стаття 124 Конституції України).
143.     Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
144.     У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року 
в справі № 333/6816/17 (провадження № 14-87цс20) зроблено висновок, що ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). 
Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду. Відносини виникли з приводу збирання й оцінки на предмет належності та допустимості доказу, отриманого у кримінальному провадженні. Тому розгляд заявлених вимог як позовних не може відбуватися за правилами жодного виду судочинства. Доводити недостовірність інформації, зафіксованої у довідці, протиправність складання останньої, неналежність і недопустимість доказів позивач має 
у кримінальному провадженні на відповідній стадії кримінального процесу, а не заявляючи позовні вимоги до органу, в якому працює інспектор, і до самого інспектора (див. також висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 808/3230/17 за позовом ЗОКЛ до ДАС про визнання протиправними дій ДАС з виділення інспектора ДАС, який є одним із відповідачів у справі № 333/6816/17, для участі у кримінальному провадженні № 42013080040000048 як спеціаліста 
з метою перевірки дотримання ЗОКЛ законодавства під час закупівель медичного транспорту й обладнання). 
Приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (див. аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 13 червня 2018 року 
у справі № 454/143/17-ц (пункт 59), від 21 листопада 2018 року у справі 
№ 757/43355/16-ц (пункти 42, 66), від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 37), від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (пункт 36), від 18 вересня 2019 року у справі № 638/17850/17 (пункт 5.30), від 8 листопада 2019 року 
у справі № 910/7023/19 (пункт 6.20), від 18 грудня 2019 року у справі 
№ 688/2479/16-ц (пункт 30), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункт 30), від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19 (пункт 45)). 
Право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою. Відсутність у позивача юридичної можливості спростувати інформацію, відображену у довідці, поза межами кримінального процесу 
є легітимним обмеженням, покликаним забезпечити юридичну визначеність 
у застосуванні норм процесуального права. Таке обмеження не шкодить суті права на доступ до суду та є пропорційним означеній меті. Остання досягається гарантуванням того, що аргументи позивача про недостовірність відповідної інформації має перевірити суд у кримінальному провадженні, 
в якому дані, зафіксовані у довідці, є доказом.
145.     У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року 
у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) вказано, що обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має бути ефективним, тобто призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Велика Палата Верховного Суду вважає, що закріплене у статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може призвести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб. Втім, нотаріальна дія з видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів є одномоментною та не має самостійного значення, оскільки завершується виданням свідоцтва. Тому оскарження нотаріальної дії з його видачі не дозволить ефективно захистити та відновити права позивача.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини другої статті 122 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду; пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини другої статті 205 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду; пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (див. аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 13 червня 2018 року у справі 
№ 454/143/17-ц (пункт 59), від 21 листопада 2018 року у справі 
№ 757/43355/16-ц (пункти 42, 66), від 13 березня 2019 року у справі 
№ 331/6927/16-ц (пункт 37), від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (пункт 36), від 18 вересня 2019 року у справі № 638/17850/17 (пункт 5.30), від 08 листопада 2019 року 
у справі № 910/7023/19 (пункт 6.20), від 18 грудня 2019 року у справі 
№ 688/2479/16-ц (пункт 30)). Аналогічний висновок Велика Палата Верховного Суду зробила і щодо словосполучень «позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 109 КАС України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду; пункт 1 частини першої статті 170 КАС у редакції, чинній з 15 грудня 
2017 року) та «справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 157 КАС України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду; пункт 1 частини першої статті 238 КАС України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) (постанови від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (пункти 42 
і 66), від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 37), 
від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, від 8 листопада 2019 року 
у справі № 910/7023/19 (пункт 6.20), від 18 грудня 2019 року у справі 
№ 826/2323/17 (пункт 34), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункт 30), від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19 (пункт 20)).
146.     Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК).
147.     Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо(частина перша статті 11 ЦПК).
148.     Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.
149.     Судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню 
в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження 
у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, 
є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги (частина перша та друга статті 414 ЦПК).
150.     Однією з підстав закриття провадження у справі є те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК).
151.     Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій 
у відповідній частині і закрити провадження у справі (пункт 5 частини першої статті 409 ЦПК).
152.     У справі, що переглядається ОСОБА_2 , звернувшись з позовом, просила визнати спірні приміщення допоміжними приміщеннями багатоквартирного житлового будинку.
153.     Апеляційний суд зробив правильний висновок, що встановлення належності приміщення підвалу 42-1 - 42-11 у житловому будинку літ. «А» на АДРЕСА_1 до допоміжного приміщення багатоквартирного житлового будинку, функціональним призначенням яких на момент здачі будинку в експлуатацію було забезпечення експлуатації будинку, а саме його опалення (вбудована котельня) є обставиною, яка потребує встановлення для вирішення заявленого спору, виходячи з його підстав, та не є самостійною вимогою та способом захисту, який потребує вирішення. Проте не врахував, що не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом про визнання спірних приміщень допоміжними, і такі вимоги не підлягають судовому розгляду.
154.     Апеляційний суд зробив помилковий висновок про відмову у задоволенні цих вимог, а тому судове рішення в цій частині належить скасувати, а провадження у справі закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК.
Інші доводи касаційної скарги ОСОБА_2 .
155.     Інші доводи касаційної скарги ОСОБА_2 не впливають на обґрунтованість підстав для задоволення її позовних вимог.
Щодо позовної давності
156.     Верховний Суд наголошує, що вирішення питання про застосування або незастосування строку позовної давності є важливим аспектом права на справедливий судовий розгляд, стосується обґрунтованості судового рішення і охоплюється змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див., наприклад, рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Grafescolo S.R.L. проти Молдови», «Ruiz Torija v. Spain»).
В своїй прецедентній практиці ЄСПЛ звертає увагу, що строки позовної давності «слугують декільком важливим цілям, зокрема вони забезпечують правову визначеність і остаточність, захищають потенційних відповідачів від задавнених вимог, яким було б важко протистояти, і запобігають несправедливості, що могла б виникати, якби суди мусили ухвалювати рішення стосовно подій, які мали місце в далекому минулому, і на підставі доказів, які вже могли б стати ненадійними й неповними з плином часу» (див. наприклад пункт 51 рішення ЄСПЛ у справі «Stubbings and Others v. The United Kingdom»).
157.     Відповідно до статті 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
158.     Згідно з частиною першою статті 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
159.     Разом із тим, згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
160.     Представником відповідачів Бартусевич В. М., та представником відповідачів - Чернівецької міської ради, виконавчого комітету Чернівецької міської ради і Департаменту економіки Чернівецької міської ради Іванович Л. було подано заяви про застосування позовної давності.
161.      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звертаючись до суду з позовом, зазначали, що з листа Чернівецького міського голови від 05 грудня 2014 року № П-3317/0-01/10 дізнались про відчуження допоміжних приміщень будинку, які перебувають у спільній сумісній власності власників квартир.
162.     Суд першої інстанції відмовив у задоволенні вимог з підстав пропуску позивачами позовної давності, оскільки спірні рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради та Чернівецької міської ради оприлюднювалися шляхом їх публікації на офіційному веб-сайті Чернівецької міської ради та у місцевих ЗМІ, тому позивачі мали змогу дізнатися про них.
163.     Апеляційний суд, надаючи оцінку доводам ОСОБА_2 щодо відсутності підстав для задоволення заяв про застосування позовної давності до спірних правовідносин, виходив з того, що суд першої інстанції, пославшись на те, що спірні рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради та Чернівецької міської ради оприлюднено шляхом їх публікації на офіційному веб-сайті Чернівецької міської ради та у місцевих засобах масової інформації, не зазначив початок перебігу позовної давності за зверненням до суду з цим позовом у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
164.      ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилалася на те, що не мала можливості дізнатися про порушення права рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 14 лютого 2012 року № 89/3 «Про оформлення права комунальної власності на об`єкти нерухомості», оскільки у рішенні відсутня інформація про вбудовану котельню.
165.     Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_2 об`єктивно дізнатись про відчуження приміщення котельні будинку могла, лише ознайомившись із повідомленням Чернівецького міського голови від 05 грудня 2014 року 
№ П-3317/0-01/10, оскільки рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 14 лютого 2012 року № 89/3 «Про оформлення права комунальної власності на об`єкти нерухомості» містить інформацію лише щодо приміщення 42-1 - 42-11, доступу до інвентарної справи на будинок вона не мала.
166.     З урахуванням вказаного, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовна давність для звернення до суду з цим позовом 
у позивачів почала спливати з часу повідомлення Чернівецьким міським головою від 05 грудня 2014 року № П-3317/0-01/10 про приватизацію нежилих приміщень 42-1 - 42-11 на вул. Ватутіна, 1, в результаті чого суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про звернення позивачів до суду 
у червні 2017 року поза межами позовної давності.
Щодо додаткового рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці 
від 20 травня 2022 року
167.     Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. У разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 756/4441/17 (провадження № 61-17081св18)).
168.     З урахуванням того, що оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, то додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 травня 2022 року теж слід скасувати.
ІX. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційних скарг
169.     У задоволені касаційної скарги ОСОБА_1 необхідно відмовити, що відповідає статті 409 ЦПК.
170.     Касаційну скарги ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково, що відповідає статтям 409, 410, 412, 414 ЦПК.
171.     Оскаржувані судові рішення в частині вимог про визнання приміщень допоміжними належить скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК.
172.     Оскаржувані судові рішення в частині вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 12 квітня 2012 року № 1111, скасування його державної реєстрації, визнання недійсним договору купівлі-продажу 
від 08 вересня 2017 року № 5649, визнання протиправним та скасування пункту 1.2 рішення виконавчого комітету, Переліку об`єктів комунальної власності м. Чернівці належить скасувати та ухвалити постанову про їх часткове задоволення.
173.     Оскаржувані судові рішення в частині вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування його державної реєстрації, про скасування державної реєстрації договору купівлі-продажу від 08 вересня 2017 року № 5649, визнання права спільної сумісної власності на допоміжні приміщення багатоквартирного житлового будинку необхідно залишити без змін.
174.     Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці 
від 20 травня 2022 року необхідно скасувати. 
Із цих підстав,
керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 412, 414, 415, 416, 419 ЦПК, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1.           Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бартусевич Влада Миколаївна, залишити без задоволення.
2.           Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
3.           Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 квітня 
2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 05 червня 
2024 року в частині позовних вимог  ОСОБА_2  про визнання приміщення допоміжними скасувати, провадження у справі в цій частині закрити.
4.           Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 квітня 
2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 05 червня 
2024 року в частині позовних вимог  ОСОБА_2  провизнання недійсним договору купівлі-продажу від 12 квітня 2012 року № 1111, скасування його державної реєстрації, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 08 вересня 2017 року № 5649, визнання протиправним та скасування пункту 1.2 рішення виконавчого комітету, Переліку об`єктів комунальної власності м. Чернівці, які підлягають приватизації в 2012 році, який затверджений рішенням 18 сесії міської ради VI скликання від 29 грудня 2011 року № 363, в частині приватизації шляхом продажу з аукціону нежилих приміщень на АДРЕСА_1 , скасувати та ухвалити нове судове рішення.
5.           Позов  ОСОБА_2  задовольнити частково.
-                     визнати недійсним укладений між Департаментом економіки Чернівецької міської ради та  ОСОБА_1  договір купівлі-продажу від 12 квітня 2012 року № 1111 нежитлових приміщень підвалу 
в житловому будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 121,80 кв. м, що складаються з приміщень 42-1 - 42-11, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іпатовою Марією Миколаївною, та скасувати його державну реєстрацію;
-                     визнати недійсним укладений між  ОСОБА_1  та ОСОБА_5 договір купівлі-продажу від 08 вересня 2017 року 
№ 5649 нежитлових приміщень підвалу в житловому будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 121,80 кв. м, що складаються з приміщень 42-1 - 42-11, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Олійник Іриною Миколаївною;
-                     визнати протиправним та скасувати пункт 1.2 рішення виконавчого комітету від 14 лютого 2012 року № 89/3 «Про оформлення права комунальної власності на об`єкти нерухомості, що належать територіальній громаді 
м. Чернівці», яким оформлено право комунальної власності територіальної громади м. Чернівців на нежитловіприміщення підвалу в житловому будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 121,80 кв. м, що складаються з приміщень 42-1 - 42-11;
-                     визнати протиправним та скасувати пункт 15 розділу 2 Переліку об`єктів комунальної власності м. Чернівці, які підлягають приватизації 
в 2012 році, затверджений рішенням 18 сесії міської ради VI скликання 
від 29 грудня 2011 року № 363, в частині приватизації, шляхом продажу 
з аукціону нежилих приміщень на АДРЕСА_1 .
6.           Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 квітня 
2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 05 червня 
2024 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації договору купівлі-продажу від 08 вересня 2017 року № 5649, визнання права спільної сумісної власності на допоміжні приміщення багатоквартирного житлового будинку, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 лютого 2012 року та скасування його державної реєстрації, залишити без змін.
7.           Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці 
від 20 травня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду 
від 05 червня 2024 року в частині вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу скасувати. 
8.           З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 квітня 2022 року та постанова Чернівецького апеляційного суду від 05 червня 2024 року 
в скасованих частинах втрачають законну силу. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:В. І. Крат Д. А. Гудима І. О. Дундар  Є. В. Краснощоков  П. І. Пархоменко   Судді:  П. І. Пархоменко Д. А. Гудима Є. В. Краснощоков |